Справа № 947/7617/26
Провадження № 2/947/2608/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,
за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.
розглянувши цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
15.02.2026 засобами системи «Електронний суд» з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 745081 від 08.11.2021 у розмірі 11 610 гривень, до суду звернувся ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН».
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 3900 грн., відповідачка, як позичальниця, взяти на себе зобов`язання не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість , складовими якої є заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками за користування кредитом. 
Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 662,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 000 грн.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.
Ухвалою суду від 19.03.2026 позов прийнято до розгляду та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження.
04.04.2026 представником позивача подана заява про розподіл судових витрат понесених позивачем із наданням доказів на підтвердженням реальності понесених витрат. 
04.04.2026 відповідачка надала до суду відзив із запереченнями розміру заборгованості так як вважає що пролонгація договору була здійснена кредитодавцем в односторонньому порядку без достатньої правової підстави та у порушення вимог договору та прав споживача, а тому стягненню підлягають лише заборгованість у розмірі 6058 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та 2148,00 грн ( відсотки нараховані за період з 08.11.2021 по 06.12.2021 ).
Також відповідач вважає доведеними судові витрати у вигляді судового збору пропорційно обґрунтованим вимогам у сумі 1384,45 грн.. та розмір витрат на правничу допомогу , враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності та критерій реальності адвокатських витрат , зменшити до 2000,00 грн. 
У відповіді на відзив, поданий представником позивача 07.04.2026 року визначені додаткові обґрунтування заявлених вимог та доведеності розміру заборгованості а також співмірності заявлених вимог на професійну правничу допомогу.
13.04.2026 відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив.
Як встановлено судом 08.11.2021 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 745081 (далі - Кредитний договір або Договір) про надання коштів, у розмірі 3900 грн., на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Факт укладення договору та отримання кредитних кошті , згідно умов договору, не заперечує відповідачка ( за змістом відзиву) а тому вказані обставини вважаються доведеними на підставі вимог ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. 
При укладенні Договору сторонами було узгоджено строк, на який надається кредит – 29 днів, з моменту підписання Договору та перерахування коштів , а саме з 08.11.2021 по 06.12.2021 ( п. 1.3 Договору) і орієнтована загальна вартість кредиту у розмірі 6048,00 грн. , у вигляді повернення тіла кредиту на процентів нарахованих у вищевказаний строк у сумі 2148,90 грн.
Водночас сторонами узгоджено що вказаний строк та вказаний розмір відсотків базується на припущенні належного та своєчасного виконання позичальником умов договору ( п.1.6 Договору) та визначено у. п.9.4.1 та 9.4.2 Договору що у випадку неможливості виконання умов Договору позичальник має право або самостійно ініціювати продовження строку кредитування на тих самих умовах що і перші 29 днів або , у випадку неповернення грошей у вказаний період, без укладання додаткових угод, строк кредитування автоматично продовжується , із застосуванням підвищеної процентної ставки за користування кредитом, на строк, який не може перевищувати у сукупності, 50 календарних днів (п.9.4.3). 
30.11.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР») та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023 відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2023 року до договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (далі - Відповідач).
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). 
На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язань за кредитними договорами врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). 
У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Суд, проаналізувавши надані сторонами докази , вважає доведеним як факт укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору , за умовами якого ОСОБА_1 як позичальниця отримала у кредит 3900 гривень, на умовах оплатності і та строковості, однак взяти на себе зобов`язання по поверненню грошей та оплати процентів за користування кредитом не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість. 
За змістом заяви по суті справи поданої відповідачкою ( відзиву) вона усвідомлювала що підписуючи у елеронному вигляді кредитний договір бере на себе зобов`язання по поверненню грошей у розмірі та у строк вказаний в договорі. 
Як в самому Кредитному договорі , якій підписано відповідачкою, так і у підписаному відповідачкою паспорті споживчого кредиту , визначено що строк дій кредиту залежить від певний умов, а саме добросовісності самого позичальника який має право ініціювати питання про пролонгацію кредиту за діючими умовами або у випадку невиконання умов договору у визначений сторонами 29 денний строк такий строк підлягає автоматичної пролонгації на погіршених для позичальника умовах. 
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 756/1472/18 : «відповідно до статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору».
Суд, враховуючи що відповідачка, як позичальниця, ознайомившись зі змістом кредитного договору та паспортом споживчого кредиту, підписала їх, погодившись з зазначеними в них умовами, протягом всього часу ( більш ніж чотири роки) умови договору не оспорювала, навіть частково здійснювала погашення, суд приходить до висновку що здійснений первісним кредитором розрахунок заборгованості , який включає до себе і термін пролонгованого строку кредитування , є таким що відповідає умовам договору, не порушує права позичальника як споживача , та визначає саме заборгованість за період договірних правовідносин, а тому приймається як допустимий та правдивий доказ. 
Право позивача на стягнення вказаної заборгованості вважається судом доведеним , враховуючи що згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Приймаючи до уваги презумпцію правомірності правочину, визначену у ст. 204 ЦК України , суд приймає наявний договір факторингу як належний доказ переходу до позивача права вимоги по вказаному кредитному договору. 
Таким чином суд вважає обґрунтованим та доведеним наявність у відповідача заборгованість за кредитним договором № 745081 від 08.11.2021 року, у загальному розмірі 11610,00 грн., складовими якої є: заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 900 грн., та заборгованість за відсотками у сумі 7 710,00 грн. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).
Сплачений позивачем , при подачі позову, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі, враховуючи повне задоволення позовних вимог. 
Що стосується розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд вважає що стягнення підлягає лише частково заявлені вимоги, з огляду на наступне. 
За загальним правилом розподілу судових витрат (окрім судового збору) відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За частиною третьою статті 141 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат (див. постанови від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд акцентує увагу на тому, що стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічна права позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
У даному випадку судом враховується складність справи яка визначена самою стороною як справа яка відноситься до критерію малозначності , розмір заявлених позовних вимог , та приходить до висновку що розмір заявленого розміру понесених витрат на правничу допомогу у сумі 13000 грн., який навіть перебільшує розмір заявлених позовних вимог у сумі 11 610,00 грн , не може відповідати принципам розумності і справедливості , та не може вважатись обґрунтованим а тому підлягає стягненню частково у розмірі 4000 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Задовольнити позовні вимоги ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (код ЄДРПОУ 44002941) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (код ЄДРПОУ 44002941) заборгованість за кредитним договором № 745081 від 08.11.2021 року, у загальному розмірі 11 610,00 ( одинадцять тисяч шістсот десять ) гривень, складовими якої є: заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 900 грн., та заборгованість за відсотками у сумі 7 710,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (код ЄДРПОУ 44002941) судові витрати у загальному розмірі 6 662,40 грн., з яких витрати на оплату судового збору у сумі 2 662,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
Повний текст рішення складено 03.07.2026.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          В. О. Луняченко