Справа № 462/3908/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді
Гедз Б.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповдальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

встановив:

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Кудіна А.В. за допомогою підсистеми "Електронний Суд" звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором № 204906 від 29 серпня 2024 року у розмірі 48 046,31 грн, з яких: 32 158,99 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 237,32 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, 1650,00 грн – сума заборгованості за штрафом та просить стягнути також понесені судові витрати.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2024 між ТОВ «НоваПей Кредит» та ОСОБА_1 в електронному вигляді шляхом подання Заяви про приєднання до до умов Публічного договору про споживчий кредит ТОВ «НоваПей Кредит» укладено кредитний договір № 204906, відповідно до умов якого ТОВ «НоваПей Кредит» надано відповідачці кредит у розмірі на загальну суму 36 717 грн. Відповідачка як позичальник за кредитним договором за умовами договору зобов`язалась повернути кредитодавцеві кредит та сплатити проценти і комісію за користування кредитом до 28.08.2025 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах і у строки, що визначені Договором. 12.11.2025 між ТОВ «НоваПей Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 12112025, відповідно до якого ТОВ «НоваПей Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «НоваПей Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 12.11.2025 до Договору факторингу №12112025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги зокрема і до відповідачки. Оскільки відповідачка на виконання умов кредитного договору здійснила лише один платіж 17.11.2025 на суму 1000 грн за кредитним зобов`язанням виникла заборгованість у розмірі 48 046,31 грн. Просив позов задоволити. 
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 06 травня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці роз`яснено право та порядок подання відзиву на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк для його подання.
Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання останньої двічі скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією та як вбачається із повернутого на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вдруге скерована судом відповідачці судова кореспонденція отримана нею 17.06.2026. 
Відповідачка у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подала, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не надходила. 
Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. 
Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 29.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» та ОСОБА_1 , у електронній формі шляхом подання ОСОБА_1 . Заяви про приєднання № 204906 до умов Публічного договору про споживчий кредит (публічна пропозиція) Стандарт продукту «Посилка в кредит», із застосуванням відповідачкою електронного підпису, накладеного ОТР-паролем, укладено кредитний договір № 204906.
Підписанням Заяви про приєднання до умов Публічного договору про споживчий кредит ТОВ «НоваПей Кредит» відповідачка беззастережно підтвердила, що на момент укладення договору вона ознайомилась із повним текстом договору, повністю зрозуміла його зміст та погодилась з усіма умовами договору і зобов`язується їх виконувати. 
Цільове призначення кредиту: розрахунки за посилки з післяплатою, надіслані відправником позичальнику через мережу ТОВ «Нова Пошта», кредит надається у безготівковій формі на платіжний рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки, емітованої ТОВ «НоваПей». 
Згідно із п. 2.1., 2.3., 2.4. кредитного договору сторони погодили, що загальний розмір кредиту становить 36 717,50 грн; тип процентної ставки – фіксована, розмір процентної ставки за користування кредитом – 0,00001%.
Відповідно до п. 2.5. Договору розмір денної процентної ставки становить 0,1154%.
Комісія за надання кредиту становить: 3,5% в місяць. 
Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 100,96 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника: 52 138,82 грн. 
Строк користування кредитом: 12 місяців із датою повернення кредиту: 28 серпня
2025 року.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Одночасно із кредитним договором відповідачка підписала також і паспорт споживчого кредиту, який містить усю інформацію щодо основних умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту і порядку його повернення. 
Як встановлено із наявної у матеріалах справи платіжної інструкції № 204906 від 29 серпня 2024 року ТОВ «НоваПей» 29.08.2024 здійснено перерахування на рахунок отримувача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 36 717,50 грн із зазначенням призначення платежу: видача споживчого кредиту за заявою про приєднання № 204906 до умов Публічного договору про споживчий кредит за продуктом «Посилка в кредит» від 29.08.2024 ОСОБА_1 . 
Згідно із Договору факторингу № 12112025 від 12 листопада 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобовязань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобовязання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. 
Відповідно до п. 1.2. Договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстра Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
12 листопада 2025 року ТОВ «НоваПей Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписали та скріпили печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 12112025 від 12 листопада 2025 року.
На підтвердження виконання умов договору між ТОВ «НоваПей Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо відступлення прав вимоги до матеріалів справи представлено також платіжну інструкцію № 173 від 12.11.2025 про оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору № 12112025 від 12.11.2025. 
Як вбачається із витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 12112025 від 12 листопада 2025 року ТОВ «НоваПей Кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зокрема до ОСОБА_1 за Кредитним договороми № 204906 на загальну суму 49 230,31 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 32 158,99 грн, сума заборгованості за комісією за надання кредиту становить 15 421,32 грн, сума заборгованості за штрафом – 1 650,00 грн. 
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог.
З огляду на наведене, а також, враховуючи, що згаданий договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, суд приходить до переконання, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі чинного договору правомірно набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 204906 від 29.08.2024.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 204906 від 29.08.2024 належним чином, що спричинило виникнення заборгованості, зокрема згідно розрахунків заборгованості первісного кредитора відповідачка здійснила 4 платежі в період з 26.02.2025 по 25.04.2025 загальною сумою таких платежів – 2 000,00 грн на часткову сплату кредитної заборгованості, а після переходу права вимоги за вказаним зобов`язанням до позивача, відповідачкою внесено лише один платіж на суму 2 368,00 грн на оплату кредитної заборгованості, однак взяте на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на час звернення із позовом до суду заборгованість за основною сумою боргу становить 32 158,99 грн. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
У встановлений процесуальним законом строк відповідачка не скористалась процесуальним правом висловити свої заперечення на позов чи спростувати розрахунок заборгованості та надати докази, які мали б підтвердити належне виконання нею взятих на себе договірних зобов`язань.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відтак, суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як правонаступник сторони договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань в частині, що стосуються повернення кредитних коштів.
Поруч з цим, в частині заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідачки суми заборгованості за комісією у сумі 14 237,32 грн за надання кредиту суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно із ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно із п. 2.6., 2.7. Договору № 204906 від 29.08.2024 комісія за надання фінансового інструменту (кредиту) становить 3.5% (42 % в рік) та нарахування комісії здійснюється за весь строк користування кредитом, в дату видачі кредиту, від суми загального кредиту, нараховується та сплачується рівномірно, щомісяця, протягом строку користування кредитом згідно із Графіком платежу. 
Відтак, за аналізом зазначених умов договору вбачається, що комісія за надання кредиту, встановлена в п. 2.6. кредитного договору, нараховувалась протягом всього строку кредитування та є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Аналогічного змісту правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Така ж позиція наведена і постановах Львівського апеляційного суду, зокрема у справі
№ 463/1989/25 від 20.10.2025, № 465/1967/25 від 16.10.2025, № 459/231/24 від 29.09.2025,
№ 459/1113/24 від 17.04.2025. 
Відтак, із врахуванням викладеного вище, оскільки положення кредитного договору
№ 204906 від 29.08.2024 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 14 237,32 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними з моменту укладення договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника заборгованості за комісією за надання кредиту, так як така за своєю правової природою не є тілом кредиту, а тому безпідставно включена позивачем до загальної суми заборгованості відповідачки за кредитним договором.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідачки також 1 650,00 грн заборгвоаності за штрафом суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи зазначене вище, стягнення штрафу у розмірі 1650,00 грн за Договором № 204906 від 29.08.2024, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1 782,03 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, ст. 525,526, 549, 610-612, 625, 634, 1048, 1054 ЦК України, суд - 

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповдальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 204906 від 29.08.2024 у розмірі 32 158 (тридцять дві тисячі сто п`ятдесят вісім) гривень 99 копійок. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1 782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 03 копійки.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 07400, Київська область, Броварський район, місто Бровари, вул. Лісова, буд. 2, ЄДРПОУ 35625014. 

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення суду складено 21.07.2026.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз
З оригіналом згідно.
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/3908/26. 
Суддя Б.М. Гедз