ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 522/4023/26-Е
Провадження № 2/505/3157/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді    Дзюбинського А.О.,
за участі секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,
представника позивача адвоката  Лісниченка Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій учасників справи
До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 04.08.2025 відповідач власноруч склав розписку, відповідно до якої отримав від позивача грошові кошти у розмірі 138 273,00 грн у позику із зобов`язанням повернути їх до 01.02.2026. Місцем виконання зобов`язання визначено місто Одесу. За умовами розписки у разі прострочення повернення коштів передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
Позивач посилається на те, що відповідач у встановлений строк отримані в позику грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим порушив свої зобов`язання за договором позики.
З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання позивач, посилаючись на статті 1046, 1047, 1049, 1050, 610, 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму основного боргу, інфляційні втрати, три проценти річних та передбачену договором пеню. Згідно з наданим розрахунком, сума основного боргу становить 138 273,00 грн, інфляційні втрати - 1 382,73 грн, пеня - 5 000,56 грн, три проценти річних - 500,06 грн, а всього - 145 156,35 грн.
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 145 156,35 грн, а також суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 1 451,56 грн та 665,60 за подачу заяви про забезпечення позову. 
Позиція відповідача
Відповідачем заяви по суті справи не подано.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23.03.2026 матеріали справи за територіальною підсудністю передано до Подільського міськрайонного суду Одеської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 11.05.2026 матеріали справи передано головуючому судді Дзюбинському А.О.
Ухвалою суду від 13.05.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
Ухвалою суду від 13.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 07.07.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
21.08.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Судовий розгляд справи
Представник позивача адвокат Лісниченко Л.О. у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив його задовольнити.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 21.08.2026 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 04.08.2025 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі 138 273 грн.
Підтвердженням факту укладення договору позики та отримання відповідачем коштів є написана власноруч відповідачем розписка від 04.08.2025.
Відповідно до змісту розписки відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 138 273 грн, яку він зобов`язався повернути до 01.02.2026.
Також, у разі затримки повернення грошових коштів, ОСОБА_2 зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такої затримки. 
Разом з тим, у встановлений строк, відповідач борг не повернув. Матеріали справи доказів зворотного не містять, як і не містять доказів часткового погашення відповідачем заборгованості.
Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) також свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане позичальником, належним чином засвідчена копія якої долучена до матеріалів справи.
За таких обставин, суд доходить висновку, що у позивача виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики та таке право підлягає судовому захисту.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем, є відносини, які пов`язані з виконанням зобов`язань за договором позики, а саме щодо повернення позичальником отриманих у борг грошових коштів у визначений договором строк та стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням такого зобов`язання.
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що розписка позичальника може підтверджувати як укладення договору позики, так і факт передання грошових коштів, а перебування оригіналу боргового документа у позикодавця за відсутності доказів належного виконання зобов`язання може свідчити про його невиконання.
Щодо стягнення коштів за основною сумою боргу
Оцінивши наявні у справі докази, суд установив, що власноруч написана відповідачем розписка від 04.08.2025 підтверджує факт отримання ним від позивача грошових коштів та виникнення обов`язку щодо їх повернення.
Також судом установлено, що відповідно до змісту розписки відповідач отримала 138 273 грн, та зобов`язався повернути отримані кошти до 01.02.2026.
Доказів повернення відповідачем отриманих у позику коштів, у тому числі їх часткового повернення, матеріали справи не містять.
Оскільки встановлений договором строк повернення позики сплив 01.02.2026, а відповідач свого обов`язку не виконав, з нього на користь позивача підлягає стягненню 138 273 грн.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних
Позивач також просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.02.2026 до 16.03.2026 у розмірі 1 382,73 грн, пеню - 5 000,56 грн, та три проценти річних за цей же період - 500,06 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18.
Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Верховний Суд у постанові Пленуму від 07.02.2025 № 6 зазначив, що дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється, зокрема, на договори позики, а встановлене ним звільнення охоплює відповідальність, визначену ч. 2 ст. 625 ЦК України, у тому числі обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який безперервно діє з 24.02.2022.
Строк повернення позики, встановлений сторонами, сплив 01.02.2026, а тому прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання виникло 02.02.2026, тобто в період дії воєнного стану.
Оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання виникло 02.02.2026, тобто після введення в Україні воєнного стану, весь заявлений позивачем період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних припадає на період дії п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Таким чином, незважаючи на погоджену сторонами в розписці умову щодо відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне повернення коштів, правові підстави для її стягнення відсутні, оскільки відповідач як позичальник у силу прямої вказівки закону звільнений від обов`язку її сплати.
За таких обставин підстав для нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені і трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України немає.
У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 382,73 грн, пені - 5 000,56 грн, та трьох процентів річних - 500,06 грн слід відмовити.
Відтак, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору позики, передачі відповідачу грошових коштів у сумі 138 273 грн та невиконання ним взятого на себе обов`язку щодо їх повернення у встановлений договором строк.
У зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 138 273 грн.
У задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних слід відмовити.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 451,56 грн, та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 665,60 грн.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог, у сумі 1 382,73 грн (1 451,56 грн грн х (138 273 грн / 145 156,35 грн)).
Зважаючи на відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, витрати понесені позивачем за подання такої заяви у розмірі 665,60 грн слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 625, 626, 629, 1046-1049, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04.08.2025 у розмірі 138 273 (сто тридцять вісім тисяч двісті сімдесят три) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 382 (одна тисяча триста вісімдесят дві) гривні 73 копійки.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення суду складене 21.08.2026.

Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області        Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ