ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 456/6445/25 пров. № А/857/42536/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді Глазька С.М.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.
з участю секретаря судового засідання Тягло Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2026 року (головуючий суддя Шрамко Р.Т., м. Стрий, час ухвалення 14:20, дата складання повного тексту 17.05.2026) у справі № 456/6445/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №6120338 від 09.11.2025 винесеної інспектором 1 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Салом Ю.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст..121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. та стягнення судових витрат.
Позовні вимоги мотивував тим, що інспектором 1 взводу, 2 роти, 4 батальйон, Управління Патрульної Поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Салом Юрієм Володимировичем винесено постанову серії ЕНА №6120338 від 09.11.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Даною постановою поліцейського УПП у Львівській області Сало Ю.В., звинуватив позивача, що 09.11.2025 року о 22:48 год., за адресою: с.Добряни, дорога Київ-Чоп 611 км., +900м керував транспортним засобом Toyota Avensis НОМЕР_1 з несправною лівою лампою в режимі ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.4.3.в. ПДР - керування транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, не світить ліва фара в темну пору доби та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене г. 121 КУпАП. Вважає, що дії поліцейського УПП у Львівській області Сало Ю.В., є протиправними, а оскаржувана постанова є незаконною і такою, що повинна підлягати скасуванню.
Так, поліцейський УПП у Львівській області Сало Ю.В., без жодних на це правових підстав зупинив даний автомобіль і бездоказово звинуватив у тому, що він порушив правила дорожнього руху. У подальшому поліцейський УПП у Львівській області Сало Ю.В., не встановив фактичні обставини справи, не зібрав необхідні докази про вчинення адміністративного правопорушення і не дослідив їх, не врахував доводів позивача та безпідставно виніс постанову ЕНА № 6120338 від 09.11.2025 року про накладення стосовно нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, яке не вчиняв, оскільки проігнорував вимоги та ст. 280 КУпАП, чим посягнув на його права і свободи, передбачені Конституцією України.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також вати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення прописано у наказі МВС України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з ознайомлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», де також зазначено, що поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, оголошуються докази і вирішуються клопотання. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП (розділ 2 п.3 даного наказу). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статті 268 КУпАП статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України (розділ 4 п.4 вказаного наказу). Уповноважені посадові особи органів поліції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до статті 278 КУпАП вирішують такі питання: належить до їх компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові ріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвокатів. Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне порушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне порушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також вати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи (п.7 го розділу). Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа органу поліції відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі адміністративне правопорушення (додаток 7) (п.8 даного розділу). При винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній відмічаються, зокрема: у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують ст. 35 КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте рішення (п.10 даного розділу). Постанова по справі про адміністративне порушення відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи (п.15 даного розділу).
Так, поліцейський УПП у Львівській області Сало Ю.В., не виконав належним чином КУпАП та наказу МВС України № 1376 від 06.11.2015 року. Поліцейський УПП у Львівській області не надав для ознайомлення доказу про фіксацію адміністративного правопорушення. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП та які б підтверджували правомірність винесення відповідачем оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ст. 70 та ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2026 року у задоволенні позову – відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Зокрема в апеляцій скарзі зазначає, що суд першої інстанції не розмежував умисну експлуатацію завідомо несправного ТЗ та виникнення технічної несправності в дорозі. Виникнення несправності під час руху є форс-мажорною подією, яку водій не міг передбачити. П. 31.5 ПДР України зобов`язує та дозволяє водію продовжити рух до місця ремонту/стоянки з дотриманням заходів безпеки, відтак такий рух є правомірним і в ньому відсутній склад адміністративного правопорушення. Покликається на відсутність суб`єктивної сторони (вини) правопорушення. Просить вирішити питання розподілу судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були належним чином, відповідно до положень статті 268 КАС України, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися.
Представником позивача заявлено письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки у судове засідання через перебування у відпустці.
Дане клопотання колегія суддів відхиляє, оскільки перебування представника у відпустці не є об`єктивно непереборною обставиною, яка унеможливлює розгляд справи за його відсутності.
Крім того, дана справа відноситься до категорії термінових справ і за правилами частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відтак судове засідання проводилося за відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови поліцейського 1-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Салом Ю.В., серії ЕНА №6120338 від 09.11.2025 водій ОСОБА_1 , 09.11.2025 року о 22:48 год. с. Добряни, дорога Київ-Чоп 611км 90м., керував транспортним засобом Toyota Avensis НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла фар в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 (в) ПДР керування транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами, не горить ліва фара в темну пору доби.
Вказаною постановою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить її скасувати. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що факт керування транспортним засобом у темну пору доби з непрацюючою лівою фарою підтверджується наданим відповідачем відеозаписом з нагрудного відеореєстратора (бодікамери). Суд дійшов висновку, що п. 31.5 ПДР України дозволяє водієві здійснювати подальший рух до місця стоянки чи ремонту, однак не звільняє його від адміністративної відповідальності за вже вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Як встановлено ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно із п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно із п. 19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої, зокрема на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
Також, відповідно до п. 31.4.3.в ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
Також, пунктом 31.5 ПДР України встановлено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що сам факт руху ТЗ із непрацюючою лівою фарою в темну пору доби утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а приписи п. 31.5 ПДР України лише регулюють подальші дії водія щодо транспортування ТЗ, але не звільняють його від відповідальності.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Аналіз ч. 1 ст. 121 КУпАП у системному зв`язку зі ст. 9 КУпАП свідчить, що обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення є не лише об`єктивна сторона (діяння у вигляді керування ТЗ з несправностями, з якими його експлуатація заборонена), а й суб`єктивна сторона — вина особи у формі умислу або необережності.
Згідно з п. 31.1 ПДР України водій зобов`язаний забезпечити належний технічний стан ТЗ перед виїздом. Разом з тим, Правила дорожнього руху враховують можливість виникнення технічних несправностей безпосередньо під час руху (в дорозі), які водій не міг виявити або передбачити заздалегідь.
Саме для врегулювання таких ситуацій норма п. 31.5 ПДР України встановлює чіткий алгоритм дій: у разі виникнення в дорозі несправностей (зокрема, визначених п. 31.4.3 в ПДР) водій зобов`язаний вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту з виконанням вимог безпеки.
Отже, рух водія до місця стоянки або ремонту після виникнення поломки в дорозі із вжиттям заходів зумовленої безпеки є дії у відповідності до вимог п. 31.5 ПДР України, а не протиправним керуванням завідомо несправним транспортним засобом.
Щодо доведеності суб`єктивної сторони (вини) позивача, то колегія суддів звертає увагу, що з відеозапису, долученого відповідачем до матеріалів справи, вбачається, що після зупинки ТЗ позивач вийшов з авто, оглянув фару та виявив факт відсутності світла, після чого намагався усунути несправність на місці. Пояснення позивача про те, що фара перестала працювати безпосередньо під час руху в дорозі, відповідачами не спростовані. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідач (суб`єкт владних повноважень) усупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач вирушив у поїздку із завідомо несправною лівою фарою або знав про існування цієї несправності до моменту зупинки поліцейським та умисно нехтував вимогами ПДР. 
Припущення відповідача про наявність умислу чи необережності, не підкріплені доказами, не можуть слугувати підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оскільки факт виникнення несправності фари в дорозі не заперечується, а дії водія відповідали приписам п. 31.5 ПДР України (намір слідувати до місця ремонту/заміни лампи), у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП (відсутня суб`єктивна сторона вини). 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження у справі та вимагає його закриття. 
Разом з тим, при вирішенні даної справи, колегія суддів звертає увагу, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести факт керування водієм завідомо несправним ТЗ, а виникнення несправності в дорозі за умови дотримання водієм вимог п. 31.5 ПДР України виключає склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, що підтверджується Постановою Верховного суду у справі №357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, питання розподілу судових витрат у розмірі 9 500 грн підлягає вирішенню апеляційним судом на користь апелянта відповідно до ст. 139 КАС України. 
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань стягуються на користь сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.
Щодо вимог представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин першої -третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження повноважень представника та понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано ордер про надання правничої допомоги серії ВК № 1197636 від 08.06.2026 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній Договір про надання правничої допомоги, а також Акт виконаних робіт (наданих послуг).
Колегія суддів наголошує, що наявність ордера підтверджує виключно повноваження адвоката на представництво інтересів особи в суді, однак не є документом, який встановлює зміст зобов`язань між адвокатом та клієнтом, вартість наданих послуг, підстави їх оплати та підтверджує обсяг фактично виконаної роботи.
Враховуючи принцип диспозитивності та вимоги частини першої статті 77 КАС України щодо обов`язку доказування, позивачем та його представником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактичного понесення та реального обсягу витрат на професійну правничу допомогу.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене, доводи апелянта є частково підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 605,60 грн за подання позовної заяви та 908,40 грн за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-
Керуючись статтями 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2026 року у справі № 456/6445/25 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6120338 від 09 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 605,60 грн за подання позовної заяви та 908,40 грн за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | С. М. Глазько
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 25.08.26