Справа № 462/5308/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 липня 2026 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, фізичної особи-підприємця, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

за ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/16447/025222/П/ПТ від 15.06.2026 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце провадження господарської діяльності якої за адресою: АДРЕСА_2 , порушила вимоги законодавства про працю, а саме: ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року – не виплатила працівнику ОСОБА_2 , яка була звільнена 20.01.2026 року, заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсації за дні невикористаної відпустки, за період з 01.07.2025 року по 20.01.2026 року; не виплатила заробітну плату за понаднормовий час у подвійному розмірі, а саме ОСОБА_2 у січні 2026 року у період з 14.01.2026 року по 20.01.2026 року було фактично відпрацьовано 49 годин, при нормі робочого часу для неповнолітніх працівників у віці 16-18 років, а саме 36 годин на тиждень; вимоги абз.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року, ст.21 Закону України «Про відпустки» - проведено виплату компенсації не за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки ОСОБА_2 , що було виявлено 03.06.2026 року о 16.00 год., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП.
В суд ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з`явилася, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, по даній справі не є обов`язковою, а тому справу слід розглядати без участі ОСОБА_1 , оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду і прийняття рішення по такій.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП). 
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП). 
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ст.251, 252 КУпАП приймаючи рішення у справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов?язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia»,рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). 
Враховуючи наведене, суддя при розгляді даної справи виходить з того, що не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Поряд з цим, відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подавати докази. Виходячи зі змісту ст.269 КУпАП, таким правом наділений і потерпілий. 
За таких обставин суддя не вчиняв жодних процесуальних рішень, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. Відтак, суддею досліджено і дано оцінку лише письмовим матеріалам, наданим уповноваженим правоохоронним органом, доводам і доказам особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої.
Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.08.2023 року в справі № 208/712/19.
Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.41 КУпАП передбачає відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/16447/025222/П/ПТ від 15.06.2026 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП, їй у вину ставиться порушення вимог законодавства про працю, а саме: ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року – не виплату працівнику ОСОБА_2 , яка була звільнена 20.01.2026 року, заробітну плату за фактично відпрацьований час та компенсації за дні невикористаної відпустки, за період з 01.07.2025 року по 20.01.2026 року; не виплату заробітної плати за понаднормовий час у подвійному розмірі, а саме ОСОБА_2 у січні 2026 року у період з 14.01.2026 року по 20.01.2026 року було фактично відпрацьовано 49 годин, при нормі робочого часу для неповнолітніх працівників у віці 16-18 років, а саме 36 годин на тиждень; вимоги абз.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 року, ст.21 Закону України «Про відпустки» - виплату компенсації не за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.51 КЗпП скорочена тривалість робочого часу встановлюється , зокрема, для працівників віком від 16 до 18 років - 36 годин на тиждень.
Наказом №1/к/тр від 26.06.2025 року ОСОБА_2 прийнято на посаду касира торговельного залу з 01.07.2025 року за основним місцем праці.
Згідно заяви ОСОБА_2 від 15.01.2026 року, адресовану ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить звільнити її з посади касира торговельного залу з 20.01.2026 року за угодою сторін. 
Відповідно до паспорта №009547203 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, враховуючи, що станом на 14.01.2026 року ОСОБА_3 досягла повноліття, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, в частині не виплати заробітної плати за понаднормовий час у подвійному розмірі.
При цьому, вина ОСОБА_1 за не виплату працівнику ОСОБА_2 заробітної плати за фактично відпрацьований час та компенсації за дні невикористаної відпустки, за період з 01.07.2025 року по 20.01.2026 року, а також виплату компенсації не за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності, які є належними в розумінні ст.251 КУпАП, а саме, даними протоколу про адміністративне правопорушення №ЗХ/ЛВ/16447/025222/П/ПТ від 15.06.2026 року, актом перевірки №ЗХ/ЛВ/16447/025222 від 03.06.2026 року, направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 01.06.2026 року, платіжної інструкції №674 від 11.03.2026 року, особової картки працівника ОСОБА_2 , розрахункової відомості організації.
Враховуючи наведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 , в частині не виплати працівнику заробітної плати за фактично відпрацьований час, компенсації за дні невикористаної відпустки, за період з 01.07.2025 року по 20.01.2026 року, а також виплату компенсації не за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки, є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП. 
З врахуванням даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого нею правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний