ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 161/5359/25
провадження № 61-910св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг»,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року у складі судді Смоковича М. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
20 березня 2025 року    ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг» (далі - ТОВ «Фуді-Кейтеринг», Товариство), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 27 травня 2025 року, просила суд:

визнати протиправним і скасувати наказ № 139-к/тр від 19 лютого 2025 року про припинення трудового договору відносно   ОСОБА_1 ;

поновити її на посаді укладальника-пакувальника виробничого відділу ТОВ «Фуді-Кейтеринг»;

стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 01 вересня 2022 року працювала у ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на посаді кухонного робітника, а з 01 липня 2024 року - на посаді укладальника-пакувальника виробничого відділу.

17 лютого 2025 року відповідачем її було повідомлено про нібито зміну істотних умов праці та запровадження режиму неповного робочого часу. У даному повідомленні зазначалось про те, що на Товаристві наказом № 6-П від 17 лютого 2025 року буде запроваджено для окремих працівників з 19 лютого 2025 року режим неповного робочого часу із графіком роботи з понеділка по п`ятницю тривалістю 2 години в день, з вихідними днями субота та неділя. Також повідомлялось, що після запровадження даного режиму оплата праці буде проводитися пропорційно відпрацьованому часу, тобто за 2 години в день. У зв`язку із цим їй було запропоновано подати відповідну заяву про згоду на такий режим робочого часу. 

Однак, вказану заяву вона не подала, оскільки не погодилась щодо роботи на таких умовах і мала сумніви щодо дійсності факту зміни умов праці на Товаристві з 19 лютого 2025 року, адже жодних доказів з боку відповідача про те, що такі зміни режиму робочого часу є необхідними чи доцільними, надано не було.

Наказом генерального директора ТОВ «Фуді-Кейтеринг» № 130-к/тр від 19 лютого 2025 року її було звільнено з роботи у зв`язку із відмовою продовжувати роботу через зміну істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки відповідачем не доведено наявності факту запроваджених змін в організації Товариства і праці на підприємстві, які могли б мати наслідком зміну істотних умов праці для позивачки.

Вказує, що внаслідок незаконного звільнення з роботи їй була спричинена моральна шкода, що виражається у психологічних стражданнях та стресі. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року позовну заяву   ОСОБА_1 задоволеночастково.

Визнано протиправним і скасовано наказ № 130-к/тр від 19 лютого 2025 року про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 було звільнено з посади укладальника-пакувальника ТОВ «Фуді-Кейтеринг».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді укладальника-пакувальника ТОВ «Фуді-Кейтеринг».

Стягнуто з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105 220,64 грн, за вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Фуді-Кейтеринг» не дотрималось встановленого порядку зміни істотних умов праці та не виконало свого обов`язку щодо зазначення, які саме істотні умови праці змінюються, що дало б змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з роботодавцем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції встановив факт спричинення такої шкоди позивачці та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,ТОВ «Фуді-Кейтеринг» оскаржило його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Фуді-Кейтеринг» залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19 січня 2026 року ТОВ «Фуді-Кейтеринг» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
31 березня 2026 року на адресу Верховного Суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Восковського Ю. О. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник позивача просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

13 лютого 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 01 вересня 2022 року  ОСОБА_1  було прийнято на роботу у ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на посаду кухонного робітника зі змінним графіком роботи.

Наказом № 276-к/тр від 28 червня 2024 року ОСОБА_1 було переведено на посаду укладальника-пакувальника ТОВ «Фуді-Кейтеринг» з 01 липня 2024 року, зі змінним графіком роботи з посадовим окладом згідно штатного розпису, 11 300,00 грн.

17 лютого 2025 року генеральним директором ТОВ «Фуді-Кейтеринг» прийнято наказ № 6-ІІ «Про запровадження режиму неповного робочого часу для окремих працівників виробничого відділу м. Луцьк», на підставі якого для окремих працівників виробничого відділу м. Луцьк, у тому числі і для  ОСОБА_1 (укладальник-пакувальник), запроваджено режим неповного робочого часу із графіком роботи з понеділка по п`ятницю тривалістю 2 години в день, з вихідними днями субота, неділя.

Крім того, цим наказом зобов`язано інспектора з кадрів до кінця робочого дня підготувати та подати генеральному директору на підпис проекти персональних повідомлень працівникам про заплановані зміни істотних умов праці, а саме про запровадження неповного робочого часу.

17 лютого 2025 року ОСОБА_1 було ознайомлено з повідомленням від 17 лютого 2025 року № 76 «Про зміну істотних умов праці та запровадження режиму неповного робочого часу», відповідно до змісту якого зазначалось про те, що у Товаристві наказом № 6-П від 17 лютого 2025 року буде запроваджено для окремих працівників з 19 лютого 2025 року режим неповного робочого часу із графіком роботи з понеділка по п`ятницю тривалістю 2 години в день, з вихідними днями субота та неділя. Також повідомлялось, що після запровадження даного режиму, оплата праці буде проводитися пропорційно відпрацьованому часу (тобто за 2 години в день). У зв`язку із цим їй було запропоновано подати відповідну заяву про її згоду на такий режим робочого часу та попереджено, що у разі відсутності такої згоди її буде звільнено з роботи 19 лютого 2025 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Від отримання даного повідомлення ОСОБА_1 відмовилась, у зв`язку із чим 18 лютого 2025 року працівниками виробничого відділу м. Луцьк ТОВ «Фуді-Кейтеринг» було складено акт про відмову позивачки від отримання повідомлення від 17 лютого 2025 року № 76 «Про зміну істотних умов праці та запровадження режиму неповного робочого часу».

Наказом генерального директора ТОВ «Фуді-Кейтеринг» № 130-к/тр від 19 лютого 2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із відмовою продовжувати роботу у зв`язку із зміною істотних умов праці, за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. З даним наказом (розпорядженням) ОСОБА_1 ознайомилась 19 лютого 2025 року.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
У пунктах 10, 19 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Зміна істотних умов праці (розміру оплати праці, тривалості робочого часу, режиму роботи) може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.
Судами встановлено, що відповідно до штатного розпису ТОВ «Фуді-Кейтеринг», який був введений в дію з 01 лютого 2025 року наказом № 4-П від 31 січня 2025 року «Про затвердження штатного розпису», у розділі 11.1 «Виробничий відділ м. Луцьк» посада укладальника - пакувальника - 9 штатних одиниць.
Згідно штатного розпису ТОВ «Фуді-Кейтеринг», який був введений в дію з 19 лютого 2025 року наказом № 7-П від 18 лютого 2025 року «Про затвердження штатного розпису», у розділі 11.1 «Виробничий відділ м. Луцьк» посада укладальника - пакувальника - 5 штатних одиниць.
Встановлено, що крім позивачки ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці були попереджені ще три працівники, які працювали укладальниками-пакувальниками ТОВ «Фуді-Кейтеринг», а також був попереджений один кухонний робітник Товариства. Водночасу виробничому відділі м. Луцьк працювало ще п`ять працівників на посаді укладальника-пакувальника з аналогічними функціональними обов?язками і такі працівники не попереджалися роботодавцем про зміну істотних умов праці.
При цьому жодних змін до робочої інструкції укладальника-пакувальника ТОВ «Фуді-Кейтеринг» не вносилося, як і відсутні інші докази введення змін істотних умов праці до посадових обов`язків працівників за аналогічною посадою.
При таких обставинах суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту того, що запроваджені зміни істотних умов праці взагалі стосувались позивачки, з огляду на те, що такі зміни істотних умов праці не мали відношення до інших п`яти укладальників-пакувальників, та враховуючи, що в жодному розпорядчому документі Товариства не було закріплено (розмежовано) напрямок роботи окремих укладальників-пакувальників щодо обслуговування окремих (конкретних) договорів (клієнтів).
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ «Фуді-Кейтеринг» не дотрималося встановленого порядку зміни істотних умов праці та не виконало свого обов`язку щодо зазначення, які саме істотні умови праці змінюються, що дало б змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з роботодавцем.
Враховуючи те, що відповідачем не дотримано процедури розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, суди попередніх інстанцій дійшли правильноговисновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу про звільнення та поновлення позивачки на роботі.
Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи вищевикладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 105 220,64 грн, який обрахований у повній відповідності до вимог діючого законодавства, зокремастатті 27 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та з урахуванням розміру заробітної плати ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Порушення трудових прав ОСОБА_1 внаслідок її незаконного звільнення підтверджується матеріалами справи. 
З урахуванням дій відповідача, характеру порушення, глибини моральних страждань, вимог розумності та справедливості, а також того, що права ОСОБА_1 відновлюються шляхом поновлення її на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2 000,00 грн.
Також колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання відповідача на пропуск позивачкою строку звернення до суду із вказаним позовом, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина третя статті 254 ЦК України).
Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (частина друга статті 255 ЦК України).
ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом генерального директора ТОВ «Фуді-Кейтеринг» № 130-к/тр від 19 лютого 2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» 19 лютого 2025 року, про що свідчить її власноручно проставлений підпис.
Позовну заяву з додатками нею було подано до відділення поштового зв`язку 20 березня 2025 року, що підтверджується відміткою на конверті, в якому позовна заява була направлена до суду та цей факт не заперечується стороною відповідача.
Таким чином, строк звернення до суду із вказаним позовом почав обчислюватися з 20 лютого 2025 року, спливав у відповідне число наступного (останнього) місяця строку- 20 березня 2025 рокуа тому, звертаючись через засоби поштового зв`язкудо суду із вказаним позовом 20 березня 2025 року,  ОСОБА_1  не було пропущено строк, визначений статтею 233 КзПП України.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні. 

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь Державної судової адміністрації України судового збору у розмірі 2 664,64 грн, та в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині, що не підлягає негайному виконанню, та в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди розмірі 2 000,00 грн, було зупинено ухвалами Верховного Суду від 02 березня 2026року та від 06 квітня 2026року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг»  залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2025 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь Державної судової адміністрації України судового збору у розмірі 2 664,64 грн, та в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині, що не підлягає негайному виконанню, та в частині стягнення з ТОВ «Фуді-Кейтеринг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди розмірі 2 000,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун