465/6273/26
1-кп/465/1126/26 

Вирок
Іменем України
21.07.2026 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2026 року за № 12026142370000189, про обвинувачення 

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Саки Автономної Республіки Крим (Україна), із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 року за ст.390-1, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, без визначеного місця реєстрації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2026 року у справі №465/5043/26 (провадження №2-о/465/254/26) видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на 3 місяці, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав відносно тітки, а саме: заборонено ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою – ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2026 року у справі №465/5043/26 (провадження №2-о/465/254/26) про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведене обмеження його прав, 20.06.2026 року близько 20:22 год., діючи умисно, маючи умисел на вчинення кримінального проступку, пов`язаного з домашнім насильством, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у місце проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , і перебував там всупереч зазначеному вище рішенню суду.
Таким чином, ОСОБА_3 скоїв умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст.390-1 КК України.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду 26.06.2026 року.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, тобто в умисному невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування № 12026142370000189, в яких наявні документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, зокрема, протокол допиту підозрюваного від 24.06.2026 року (кримінальне провадження, а.с.70-72).
Відповідно до частин 2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяв та клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, а саме умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують встановлені судом обставини.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого. 
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває в сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення повторно.
Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, офіційно ніде не зареєстрований, раніше судимий, востаннє вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 року за ст.390-1, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, у зв`язку з чим із 17.06.2026 року перебуває на обліку Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, нове кримінальне правопорушення вчинив, не відбувши покарання за попереднім вироком суду і незадовго після постановки його на облік в органі пробації, та бере до уваги спосіб життя обвинуваченого, який неодноразово вчиняв порушення обмежувальних приписів, застосованих до нього судом, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме його класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, спрямованість таких дій стосовно тітки, тобто особи, з якою обвинувачений перебуває у родинних стосунках, і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 390-1 КК України у виді обмеження волі. 
З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У даному випадку, будучи засудженим вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 року за ст.390-1, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць, ОСОБА_3 призначене йому за вказаним вироком суду покарання в повному обсязі ще не відбув. А тому, суд вважає за необхідне при визначенні остаточного покарання до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуту останнім частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 року. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
У справі відсутні процесуальні витрати.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. 
Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3  покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2026 року та остаточно призначити ОСОБА_3  покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3  рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Речовий доказ – DVD-R диск із записаним відеофайлом від 20.06.2026 року, на якому зафіксовано факт порушення обмежувального припису ОСОБА_3 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження № 12026142370000189 (в матеріалах досудового розслідування). 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1