09.07.26     Справа № 469/502/17
2/469/4/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року    с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
учасники справи та їхні представники: 
прокурор Обращенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності, витребування земельної ділянки, 
в с т а н о в и в:
Перший заступник прокурора Миколаївської області 11 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства “Очаківське лісомисливське господарство” до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_1 , у якому просив:
- визнати незаконним і скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації №1 від 13 січня 2010 року, яким припинено Державному підприємству “Очаківське лісомисливське господарство” право постійного користування земельною ділянкою площею 0,7 га за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради та переведено її до земель державної власності (запасу);
- визнати незаконним і скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації №4 від 13 січня 2010 року, яким затверджено проект землеустрою а надано ОСОБА_1 у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 0,7 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:0385 в межах території Рибаківської сільської ради для комерційного використання під розміщення котеджів;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації №426 від 20 липня 2011 року про продаж у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,7 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:0385 в межах території Рибаківської сільської ради для комерційного використання під розміщення котеджів;
- визнати недійсним укладений 25 липня 2011 року між Березанською РДА та  ОСОБА_1  договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б., про що у реєстрі вчинено запис №1316, зі змінами та доповненнями;
- визнати недійсним та скасувати виданий 26 грудня 2011 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯК №814743, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №482090001000844;
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 25 грудня 2010 року, видане ОСОБА_1 на нежитлову будівлю площею 15 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;
- витребувати від ОСОБА_1 у власність держави в постійне користування Державного підприємства “Очаківське лісомисливське господарство” земельну ділянку площею 0,7 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:0385, розташовану за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.
Прокурор посилався на те, що повноваження щодо вилучення земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» на підставі ч.6 ст.149 ЗК України належали Миколаївській обласній державній адміністрації, якою такі рішення не приймались, а тому розпорядження Березанської РДА №1 від 13 січня 2010 року прийняте за відсутності повноважень.
Прокурор зазначав, що підставою для прийняття райдержадміністрацією спірного розпорядження №1 від 13 січня 2010 року були рішення Господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2009 року та від 05 жовтня 2009 року у справі № 6/174/09, якими задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Березанську РДА затвердити проект землеустрою, надати в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.7 га за рахунок земель ДП «Очаківське ЛМГ» та укласти відповідний договір оренди.
Однак за апеляційними скаргами прокурора Миколаївської області постановами Одеського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2010 року, залишеними у силі постановою Вищого господарського суду України від 23 листопада 2010 року, вказані рішення Господарського суду Миколаївської області скасовані як незаконні та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Крім того, спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані 30-50 метрів від урізу води та щодо неї діють обмеження на її використання; відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.
При передачі земельної ділянки у приватну власність порушено також вимоги містобудівної документації, якою на момент прийняття розпорядження про передачу земельної ділянки у приватну власність був Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету УРСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112, за яким спірна земельна ділянка розташована у зоні рекреації, де дозволено розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці і відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`яток культури. У цьому Проекті також установлено, що в 3-кілометровій зоні Чорноморського узбережжя відповідно до постанови РМ УРСР № 272 від 22 квітян 1969 року заборонено будівництво промислових об`єктів, не пов`язаних з розвитком і обслуговуванням курорту. Така ж заборона будівництва комерційних об`єктів встановлена пунктом 10.17 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».
У зв`язку з тим, що розпорядження Березанської РДА прийняті з порушенням вимог законодавства, вони підлягають визнанню незаконними та скасуванню з одночасним визнанням недійсним укладеного на їх підставі договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та скасуванням виданого на їх підставі державного акта на право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку з витребуванням земельної ділянки від ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.388 ЦК України як такої, що вибула з власності держави без волі власника, на користь держави в постійне користування ДП «Очаківське ЛМГ». 
Крім того, прокурор просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю площею 14,0 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вказаний об`єкт нерухомості на спірній земельній ділянці фактично не існує , а відповідачем ОСОБА_2 не вжито заходів до припинення права власності на неї.

13 квітня 2017 року суд відкрив провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року).
04 грудня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Старчеус О.П. справу прийнято до свого провадження суддею Гапоненко Н.О..
Ухвалою від 06 березня 2018 року суд продовжив розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 
14 серпня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 
11 травня 2021 року до участі у справі залучено Миколаївську районну державну адміністрацію як правонаступника відповідача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
26 вересня 2023 року судом залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство “ЛІСИ УКРАЇНИ” до участі у справі як правонаступника третьої особи Державного підприємства “Очаківське лісомисливське господарство”.
08 липня 2025 року судом задоволено клопотання прокурора прозакриття провадження у справі, закрито провадження у частині вимог першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” до Миколаївської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку у зв"язку з відмовою позивача від позову ( п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України).У іншій частині вимог розгляд справи продовжено.

У судовому засіданні прокурор Бережна-Семененко С.В. заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. 
У відповіді на відзив прокурор зазначав, що з доданого до позову плану відведення земельної ділянки вбачається, що директором ДП “Очаківське ЛМГ” надавалось погодження лише щодо місця розташування спірної земельної ділянки, жодних погоджень на вилучення земельної ділянки позивачем не надавалось. На час виникнення спірних правовідносин райдержадміністрації хоча і мали право на розпорядження землями державної форми власності за межами населених пунктів, право вилучення земельних ділянок державної форми власності лісогосподарського призначення із постійного користування державних підприємств для комерційного використання належало виключно обласним державним адміністраціям; рішення про вилучення земельної ділянки із земель державного лісового фонду взагалі було неможливо. Надаючи попередню згоду на місце розташування земельної ділянки, директор ДП мав об`єктивні сподівання на вилучення спірної земельної ділянки в установленому законом порядку; на момент надання зазначеного погодження питання щодо вилучення спірної земельної ділянки не вирішувалось, оскільки вказане рішення було прийнято лише майже через півтора року. Вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності з поважних причин, а отже наявні підстави щодо його поновлення, так як ДП «Очаківське ЛМГ» добровільно від права постійного користування спірної земельної ділянки не відмовлялось, інформація про прийняття спірних розпоряджень на його адресу не надходила, до участі у справі №6/174/09 ДП «Очаківське ЛМГ» не залучалось, на земельній ділянці розташовані дерева та відсутні будь-які споруди, тому у ДП були відсутні будь-які об`єктивні підстави вважати, що спірна земельна ділянка вибула з його користування; відсутні такі підстави і у Державного агенства лісових ресурсів України, так як жодної інформації щодо вилучення спірної земельної ділянки до нього не надходило, тому фактично право на звернення до суду виникло у позивачів з моменту повідомлення їх прокуратурою про виявлені правопорушення. Щодо моменту обізнаності прокурора про порушення інтересів держави зазначав, що прокурором на рішення та ухвалу господарського суду Миколаївської області у справі №6/174/09 було внесено апеляційні скарги, які постановами Одеського апеляційного суду задоволені у повному обсязі; під час розгляду вказаної справи було встановлено відсутність розпоряджень Березанської РДА про надання ОСОБА_1 в оренду спірної земельної ділянки, а відповідно і дані про вилучення її з земель державного лісового фонду; у вказаній справі брали участь як Березанська РДА, так і ОСОБА_1 , проте жодних даних щодо наявності спірних розпоряджень суду повідомлено не було. Отже, у прокурора були відсутні підстави вважати, що Березанською РДА прийняті розпорядження у усупереч вимогам закону на виконання явного незаконного рішення суду. Відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів, які б свідчили про об`єктивну можливість прокурора дізнатися про порушення законодавства раніше ніж була отримана відповідь з виробничого об`єднання “Укрдержліспроект”. Прокурор також не погодився з доводами відповідача про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод та невідповідність заявлених вимог рішенням Європейського суду з прав людини, оскільки законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення із земель державної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі й відповідач; натомість він набув такого права власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, але відповідач в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для лісу природних ознак спірної земельної ділянки з урахуванням її місця розташування знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Крім того, розпорядження про продаж спірної земельної ділянки прийнято після того, як постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі №6/174/09 встановлено незаконність рішення господарського суду Миколаївської області, на підставі якого прийняті розпорядження про незаконне вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування державного підприємства та передачі її в оренду ОСОБА_1 , що свідчить про обґрунтований сумнів щодо добросовісності відповідача під час набуття земельної ділянки у власність. Тому звернення прокурора до суду із даним позовом не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Вважає безпідставними доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин ст.ст.140, 143 ЗК України, яким визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула права власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування, або державної влади. Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для витребування спірного майна прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка вибула з користування ДП, як постійного користувача, не з його волі, за відсутності згоди органу управління та прийнятого компетентним органом виконавчої влади рішення про її вилучення та подальшу передачу в приватну власність, з огляду на що належним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки від нинішнього власника ОСОБА_1 на користь її власника – держави в постійне користування ДП. Спірна земельна ділянка належить до земель держлісфонду та перебуває у постійному користуванні ДП, яке є бюджетним підприємством та перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України. Відповідно до ст.28 Лісового кодексу України здійснення державного контролю за додержанням нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства, організація ведення лісового господарства і раціональне використання лісових ресурсів покладено на центральний орган виконавчої влади, яким є Державне агентство лісових ресурсів України, яке здійснює державне управління в галузі ведення лісового та мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства, управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ та організацій, що належить до сфери його управління, а також здійснює управління об`єктами державної власності. Наявність протиправних розпоряджень Березанської РДА, договору купівлі-продажу, державного акта на право власності на спірну земельну ділянку,виданого всупереч встановленого законом порядку, порушує інтереси держави як власника щодо реалізації передбаченого ч.1 ст.319 ЦК України права вільно розпоряджатися власністю через уповноважений орган виконавчої влади. 

Відповідач та його представник у судове засідання, у якому ухвалено рішення, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, представник відповідача адвокат Коваленко К.О. надала клопотання про відкладення розгляду справу через перебування у одноденній відпустці.
Зважаючи на неодноразові неявки відповідача та його представника Коваленко К.О. у судові засідання, попереднє задоволення судом їх клопотань про відкладення судових засідань, суд з врахуванням вимог ст.223 ЦПК України дійшов висновку про відсутність підстав для чергового відкладення судового засідання.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Досковська В.Г. надала заперечення проти позову та відзив на позов, просила у задоволенні позову відмовити. Посилась на те, що прокурором подано позов після спливу позовної давності, прокурор не зазначив та не обґрунтував, коли саме державі в особі уповноважених органів, на захист яких подано позов, стало відомо про порушення їх прав оспорюваними правочинами. Твердження прокурора про те, що до ДП “Очаківське ЛМГ” звернення на технічну документацію із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не надходили, погодження не надавались, не відповідають дійсності, оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 надавався за погодженням ДП “Очаківське ЛМГ”, що підтверджено планом відведення земельної ділянки, тобто з самого початку процедури відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 ДП “Очаківське ЛМГ” знало про таке відведення та надало свою згоду. Тому відповідь Державного агентства лісових ресурсів, до сфери управління якого входить ДП “Очаківське ЛМГ”, на яку прокурор посилається в обґрунтування пропуску позовної давності з поважних причин, не відповідає дійсності. Крім того, у листах-відповідях Державного агентства лісових ресурсів в особі ВО “Укрдержліспроект” та ДП “Очаківське ЛМГ” зазначено, що при виконанні польових лісовпорядних робіт з базового лісовпорядкування у 2013 році спірна земельна ділянка була виключена зі складу Державного лісового фонду на підставі рішення місцевих органів влади і станом на 01 січня 2014 року по теперішній час у складу держлісфонду не рахується. Тобто і Державне агентство лісових ресурсів і ДП “Очаківське ЛМГ” підтвердили про факт обізнаності ще у 2013 році про виключення спірної земельної ділянки зі складу державного лісового фонду, а значить, і про порушення свого права, на захист якого подано позов прокурором. Враховуючи презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, ДП “Очаківське ЛМГ” та Державне агентство лісових ресурсів мали знати про припинення права постійного користування спірної земельною ділянкою ДП на підставі оскаржуваного розпорядження Березанської РДА №1 від 13 січня 2010 року та подальших правочинів щодо передачі такої земельної ділянки ОСОБА_1 як її користувачі, що прокурором не спростовано. Крім того, прокуратурою Березанського району у 2010-2011 роках надсилалися вимоги про надання копій розпоряджень Березанської РДА щодо земельних питань за 2009-2010 роки та в сфері земельних відносин за 2008-2011 роки, запитувані документи були надані прокуратурі 07 жовтня 2010 року та 16 лютого 2011 року, що свідчить про те, що органи прокуратури вже 07 жовтня 2010 року знали про оскаржувані розпорядження Березанської РДА, що додатково свідчить про те, що позов прокурора поданий зі спливом позовної давності без поважних причин. До того ж, саме за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області було скасовано рішення господарського суду Миколаївської області від 05 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Березанської РДА про зобов`язання затвердити проект землеустрою спірної земельної ділянки та укладення договору оренди, яка була подана у вересні 2010 року, тобто вже після прийняття оскаржуваних розпоряджень Березанської РДА від 13 січня 2010 року, які були прийняті саме на виконання цих скасованих в подальшому рішення та ухвали господарського суду Миколаївської області. 
Представник відповідача також зазначала, що не відповідають дійсності твердження прокурора про відсутність у Березанської РДА законних повноважень на прийняття розпорядження №2 від 13 січня 2010 року у зв`язку із скасуванням рішення та ухвали господарського суду Миколаївської області у справі №6/174/09, оскільки ухвала господарського суду від 05 жовтня 2009 року скасована постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2010 року, а рішення господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2009 року скасовано постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2010 року, остаточне рішення про відмову в задоволенні позову ухвалено 16 жовтня 2012 року, тобто вже після прийняття Березанської РДА оскаржуваних розпоряджень №№1, 4 від 13 січня 2010 року. Таким чином, рішення господарського сду Миколаївської області від 30 липня 2009 року та ухвала господарського суду Миколаївської області від 05 жовтня 2009 року, на підставі яких Березанською РДА прийнято розпорядження №№1, 4 від 13 січня 2010 року, на час їх виконання були чинними та обов`язковими для виконання. Усі подальші дії Березанської РДА щодо відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 були вчинені на підставі діючих та чинних розпоряджень Березанської РДА. Вважала, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачениз законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, самі по собі допущені органами публічної влади порушення при укладенні правочину не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсним. З матеріалів справи не вбачається порушень з боку ОСОБА_1 , ним було набуто земельну ділянку на підставі чинних розпоряджень Березанської РДА, посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, з повним розрахунком з державою за земельну ділянку та відшкодуванням державі втрати сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням лісогосподарських угідь, а тому відсутнє порушення прав позивачів, на захист яких подано позовом прокурором. Також вказувала, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст.140 ЗК України і є вичерпним; такої підстави припинення права власності на земельну ділянку як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначеним Кодексом не передбачено. Вважає, що вимоги про витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 у власність держави в постійне користування ДП “Очаківське ЛМГ”, заялені на підставі ч.1 ст.388 ЦК України, також не можуть бути задоволені, спірна земельна ділянка вибула з володіння ДП з його власної волі, оскільки ДП було погоджено проект відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 . Так само не підлягають задоволенню і вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю.
Аналогічні пояснення викладені представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Досковською В.Г. у запереченні на відповідь прокурора на відзив.

Інші учасники справи у судове засідання, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Очаківське лісомисливське господарство» надали заяви про підтримання позовних вимог.
На підставі ст.223 ЦПК України зі згоди прокурора суд розглянув справу за відсутності вказаних осіб, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин справи.

Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують
30 липня 2009 року Господарський суд Миколаївської області ухвалив рішення у справі № 6/174/09 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Березанської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив та зобов`язав Березанську районну державну адміністрацію Миколаївської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_1 у довгострокову оренду терміном на 49 років для комерційного використання під розміщення котеджів за рахунок земель державного підприємства «Очаківське ЛМГ» в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області; зобов`язав Березанську РДА в особі її голови укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки строком на 49 років для комерційного використання під розміщення котеджів із земель державного підприємства «Очаківське ЛМГ» в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області за межами населених пунктів (т.1, а.с.55-56).
Ухвалою цього ж суду від 05 жовтня 2009 року роз`яснено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право укладання договору оренди земельної ділянки терміном на 49 років загальною площею 0.7 га із земель ДП ‘Очаківське ЛМГ’ в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, без проведення земельних торгів; до передачі в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки терміном на 49 років загальною площею 0.7 га із земель ДП ‘Очаківське ЛМГ’ в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області Березанська районна державна адміністрація повинна вилучити земельну ділянку із земель ДП «Очаківське ЛМГ» в установленому законом порядку.
На виконання зазначених рішень розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №1 від 13 січня 2010 року припинено право постійного користування земельною ділянкою ДП “Очаківське ЛМГ” площею 0,70 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом в тому числі піски, за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області та переведено земельну ділянку до земель державної власності (запасу) (т.1, а.с.16).
Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №4 від 13 січня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років для комерційного використання під розміщення котеджів за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області та надано ОСОБА_1 в довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 0,70 га забудованих земель для комерційного використання під розміщення котеджів за рахунок земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.17).
13 січня 2010 року між Березанською РДА та ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Березанської РДА №4 від 13 січня 2010 року укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка із земель державної власності (запасу) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, загальною площею 0,70 га, кадастровий номер 4820983900:09:000:0385, під розміщення котеджів, цільове призначення земельної ділянки – комерційне використання, земельна ділянка надається в оренду строком на 49 років (т.1, а.с.23-25); про передачу земельної ділянки складено відповідний акт приймання-передачі (т.1, а.с. 25 на зв.) і акт про встановлення меж земельних ділянок в натурі та передачу межових знаків під охорону та зберігання, у якому зазначено про склад земель виділеної земельної ділянки, а саме 0.20 га лісів та інших лісовкритих площ, та 0.50 га пісків (т.1, а.с.26).
За змістом доданої до вказаного розпорядження та договору оренди землі землевпорядної та картографічної документації, п.7 договору оренди землі, яким розмір орендної плати встановлено окремо для періоду будівництва та періоду після введення в експлуатацію, будь-яке нерухоме майно на території земельної ділянки було відсутнє.
Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації №426 від 20 липня 2011 року продано ОСОБА_1 земельну ділянку для комерційного призначення під розміщення котеджів площею 0,70 га, яка знаходиться в його користуванні, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.18). 
25 липня 2011 року між Березанською РДА та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,70 га, розміщеної за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 , на якій знаходиться нерухоме майно - нежитлова будівля, належна ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області 25 грудня 2010 року, право власності на яку зареєстроване Березанською філією Миколаївського МБТІ 25 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32485659, номер запису 1218, в книзі 25; цільове призначення земельної ділянки – для комерційного призначення під розміщення котеджів, кадастровий номер земельної ділянки 4820983900:09:000:0385. Договір посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі за № 1316 (т.1, а.с.27-28).
За актом приймання-передачі від 25 липня 2011 року земельна ділянка передана відповідачу ОСОБА_1 (т.1, а.с.29).
Пункт 1.4 вказаного договору та акт приймання-передачі містять перелік обтяжень, встановлених щодо спірної земельної ділянки типу: 01.05.03 – прибережні захисні смуги вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах; 01.06.05 – заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки; 01.06.13 – умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт.
26 липня 2011 року між Березанською РДА та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки (т.1, а.с.30).
26 грудня 2011 року на підставі договору про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 липня 2011 року, відповідачу ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК № 814743 на земельну ділянку площею 0,70 га з кадастровим номером 4820983900:09:000:0385, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №482090001000844 (т.1, а.с.31). Зазначений державний акт містить виклад обтяжень (обмежень) земельної ділянки, якими відповідно до Водного кодексу України є обмеження, встановлені для прибережних захисних смуг вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах.
24 грудня 2010 року виконавчим комітетом Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області на підставі рішення виконавчого комітету Рибаківської сільської ради від 24 грудня 2010 року, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно – нежитлову будівлю загальною площею 15,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.35).
Право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 15,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване Березанською філією Миколаївського МБТІ 25 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32485659, номер запису 1218, в книзі 25, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №28501285 (т.1, а.с.36), інвентарна справа № 8009 щодо нежитлової будівлі (т.1, а.с.32-34).
Постановами Одеського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2010 року у справі № 6/174/09, які залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 23 листопада 2010 року, рішення Господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2009 року та ухвалу цього ж суду від 05 жовтня 2009 року у справі № 6/174/09 скасовано, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено (т.1, а.с.58-66).
Суд апеляційної інстанції послався на встановлену ст.ст.6, 627 ЦК України, ч.4 ст.179 ГК України свободу сторін в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Отже, рішення Господарського суду Миколаївської області від 30 липня 2009 року та ухвала цього ж суду від 05 жовтня 2009 року втратили свою чинність після прийняття Березанською РДА розпоряджень №1 та № 4 від 13 січня 2010 року.
Як вбачається з кадастрового плану спірної земельної ділянки, викопіювання з матеріалів інвентаризації земель Чорноморського узбережжя зони відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », експлікації земельних угідь (т.1, а.с.19-22), у яких форма, площа та виміри земельної ділянки угоджуються з планом до договору оренди земельної ділянки від 13 січня 2010 року (т.1, а.с.26 на зв.), вказана земельна ділянка розміщена у пляжній зоні Чорного моря.
З повідомлення ВО «Укрдержліспроект» від 25 липня 2016 року вбачається, що станом на 01 січня 2003 року та на 01 січня 2013 року спірна земельна ділянка входила в межі земель державного лісового фонду квартал 44, виділи 12-15 Березанського лісництва ДП “Очаківське ЛМГ”, при виконанні польових лісовпорядних робіт з базового лісовпорядкування у 2013 році станом на 01 січня 2014 року та на 01 січня 2016 року територія розміщення спірної земельної ділянки була виключена із складу земель державного лісового фонду на підставі рішення місцевих органів влади та даних обліку земель відділу Держгеокадастру Березанського району (т.1, а.с.37-38); зазначена інформація підтверджена фрагментом накладки картографічної бази даних кварталу 44 на публічну кадастрову карту України з межами земельних ділянок, до масиву яких входить земельна ділянка з кадастровим номером  4820983900:09:000:0385.
З повідомлення ДП “Очаківське ЛМГ” від 23 вересня 2016 року вбачається, що спірна земельна ділянка за матеріалами лісовпорядкування 2003 року та за картографічними матеріалами лісовпорядкування входила до складу земель Держлісфонду, що знаходилися в постійному користуванні ДП “Очаківське ЛМГ” і розташована в ур. “Рибаківка” в кварталі НОМЕР_1 , виділ 27; рішення про вилучення земельних ділянок до ДП не надходили; заява про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою ДП “Очаківське ЛМГ” не подавалася, згода на вилучення земельної ділянки не надавалась (т.1, а.с.39).
За актом на право користування землею, виданим виконкомом Миколаївської районної ради народних депутатів, Миколаївському лісгопзагу Миколаївського району Миколаївської області у постійне користування надано 907,40 га землі с/г артілі ім.Ілліча, обмежених, зокрема, Чорним морем та Тузлівським солоним озером, що відноситься до території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (на момент відведення земельної ділянки).
Таким чином, ДП “Очаківське ЛМГ” є постійним користувачем земельної ділянки, наданої ОСОБА_1 у власність. 
Згідно із повідомленням відділу Держгеокадастру у Березанському районі Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області та даних НКС України, приблизна відстань від урізу води Чорного моря до південної межі земельної ділянки з кадастровим номером 4820983900:09:000:0385 складає 30-50 метрів, до північної межі складає 80-90 метрів (т.1, а.с.42).
Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено витягом з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та матеріалами поземельної книги (т.1, а.с.19-22, 43-44).
З повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 20 липня 2016 року вбачається, що надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка розташована в зоні рекреації, що суперечить проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженому постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112 ; звернень від ОСОБА_1 щодо розгляду проекту землеустрою управлінням не зареєстровано (т.1, а.с.46).
Зазначеним Проєктом (розділ 4) передбачено, що у 3-кілометровій зоні Чорноморського узбережжя відповідно до Постанови РМ УРСР № 272 від 22 квітня 1969 року заборонено будівництво промислових об`єктів, не пов`язаних з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво. 
З листа Миколаївської ОДА від 19 вересня 2016 року вбачається, що інформація про видання Березанською РДА спірних розпоряджень до Миколаївській ОДА не надходила; розпорядження про вилучення або припинення права постійного користування ДП “Очаківське ЛМГ” спірними земельними ділянками в урочищі “Рибаківка” Березанського лісництва ОДА не видавались (т.1, а.с.54).
З повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України вбачається, що станом на 27 січня 2017 року жодних звернень та технічних документацій із землеустрою, які стосувались вилучення спірної земельної ділянки до Держлісагенства не надходило і відповідні погодження не надавалися (т.1, а.с.67).

Норми права, які застосував суд

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).
З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги.
Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України). 
За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.

Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).
Надання в оренду та продаж спірної земельної ділянки в межах пляжної зони прибережної захисної смуги для комерційного використання під розміщення котеджів суперечить нормам ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України.
Відповідно до ст.17 Закону України “Про основи містобудування” основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України “Про охорону земель” передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття Березанською районною державною адміністрацією спірних розпоряджень, є “Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області”, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам`яток археології та заказників пам`яток культури.
Аналогічні заборони і обмеження встановлені пунктом 10.17 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища № 44 від 17 квітня 1992 року.
Таким чином, Березанською районною державною адміністрацією розпорядженням №4 від 13 січня 2010 року та №426 від 20 липня 2011 року всупереч зазначеним нормам законодавства спочатку надано у довгострокову оренду, а потім продано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах пляжної зони прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

З повідомлення ВО “Укрдержліспроект” від 25 липня 2016 року з фрагментами публічної кадастрової карти України з нанесеною частиною меж кварталу №44 та повідомлення ДП “Очаківське ЛМГ” вбачається, що спірна земельна ділянка станом на 01 січня 2003 року та на 01 січня 2013 року обліковувалась як землі державного лісового фонду квартал 44 та виділи 12-15 ДП “Очаківське ЛМГ” і розташована в ур. Рибаківка; рішення про вилучення земельної ділянки до ДП не надходили; заяви про відмову від права постійного користування спільною земельною ділянкою до органу влади, який мав право розпоряджатися земельною ділянкою державної власності Держлісфонду з боку ДП не подавались, згода на вилучення не надавалась; базовим лісовпорядкуванням 2013 року станом на 01 січня 2014 року та 01 січня 2016 року територія розміщення спірної земельної ділянки була виключена зі складу земель Держлісфонду на підставі рішення місцевих органів влади та даних обліку земель відділу Держгеокадастру Березанського району (т.1, а.с.37-39).
На підставі ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Таким чином, спірна земельна ділянка, яка перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ", правонаступником якого є ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ", належала до земель лісогосподарського призначення.
Відповідно до ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно з п."ґ" частини 4 зазначеної статті, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об`єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об`єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших об`єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Пунктом 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 318-р "Деякі питання збереження об`єктів державної власності" зобов"язано Державний комітет із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб`єктами управління об`єктами державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, та земельних ділянок, відчуження яких здійснюється для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності), до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження. 
Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісового призначення, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 318, яким заборонено погодження вилучення земельних ділянок із постійного користування державних підприємств, на час прийняття оскаржуваних розпоряджень були чинними та не визнавались недійсними з підстав їх невідповідності законодавству України; обставини, які свідчать про невідповідність зазначених актів Кабінету Міністрів України, представником відповідача не зазначено.
Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з користування державного лісогосподарського підприємства з передачею їх у власність громадян заборонено.
Частина п`ята статті 149 ЗК України (у редакції, що діяла на час вилучення земельної ділянки у ДП «Очаківське ЛМГ») передбачала, що районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: 
а) сільськогосподарського використання; 
б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті;
в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. 
Частина шоста зазначеної статті визначала, що  обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.
Отже, оскільки спірна земельна ділянка розміщувалась за межами населеного пункту, перебувала у державній власності та надавалась для мети, не визначеної пунктами «а»-«в» частини п`ятої статті 149 ЗК України, повноваження щодо її вилучення належали Миколаївській обласній державній адміністрації, а тому вилучення земельної ділянки у ДП «Очаківське ЛМГ» здійснене Березанською РДА поза межами своїх повноважень.
Крім того, у подальшому у зв`язку зі скасуванням рішення та ухвали Господарського суду Миколаївської області відпали і підстави, якими обгрунтовувалось обов`язковість прийняття Березанською РДА розпоряджень щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Очаківське ЛМГ» та надання її в оренду ОСОБА_1 .
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність вибуття спірної земельної ділянки з користування ДП «Очаківське ЛМГ» та надання її в оренду ОСОБА_1 .
Отже, оскільки вилучення земельної ділянки у постійного користувача ДП "Очаківське лісомисливське господарство" органом, визначеним ст.149 ЗК України, тобто обласною державною адміністрацією, не відбулося, є підстави вважати, що спірна земельна ділянка на підставі ч.1 ст.55 ЗК України належить до земель лісогосподарського призначення.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.122 ЗК України (у редакції, що діяла на момент продажу земельної ділянки), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: 
а) сільськогосподарського використання; 
б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; 
в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. 
Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
На підставі ч.7 ст.122 ЗК України (у редакції, що діяла на момент продажу земельної ділянки) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власніст або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
Частиною 9 ст.149 ЗК України (у редакцї, що діяла на момент продажу земельної ділянки) було визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Таким чином, спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ" та перебувала у державній власності, земельну ділянку у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 продано поза волею належного власника та постійного землекористувача і з порушенням встановленого законодавством порядку, у тому числі всупереч встановленому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р “Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками” мораторію на передачу у власність земельних ділянок зі зміною цільового призначення та всупереч вимогам законодавства про неможливість набуття у приватну власність земель лісогосподарського призначення.

Щодо застосування обраних прокурором способів захисту інтересів держави 
Згідно з положеннями ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ч.1 ст.391 ЦК України  власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 статті 391 ЦК України визначено, що, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідача ОСОБА_1 з порушенням закону, без відповідних правових підстав, вимоги прокурора про її витребування є обгрунтованими.

Щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном

Європейський суд з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є таких захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Законність як критерій втручання у право власності особи означає, що таке втручання повинно здійснюватися в межах та на підставі закону, у відповідності з принципом верховенства права, що включає свободу від свавілля. Законність втручання вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якоі є: а) доступність; б) передбачуваність; в) достатнє чітке встановлення дискреційних повноважень, наданих органам влади, та спосіб їх здійснення.
Поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що поняття «суспільний інтерес» обов`язково підлягає розширювальному тлумаченню. А отже, широкі межі розсуду, які надаються законодавцям для здійснення соціальної та економічної політики, і ґрунтуються на розумних міркуваннях, Суд вважає природним.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «Пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
У справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України», пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.
У цій справі суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Так, повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. 
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного та державного лісового фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. 
Велика Палата Верховного Суду у п. 117 постанови від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц зазначила, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України ). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).
Як встановлено судом, набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку водного та лісового фонду є неможливим в силу закону та порушує право власності держави та права постійного користувача ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ».
Відповідач ОСОБА_1 мав доступ до законодавства України та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, ознайомившись з зазначеними вище документами, зокрема, актом про встановлення меж земельних ділянок в натурі, складеним на виконання договору оренди земельної ділянки, у якому зазначено про віднесення частини земельної ділянки до лісів, землевпорядною документацією, що містила відомості про розміщення земельної ділянки на пляжі та у законодавчо встановлених межах прибережної захисної смуги і встановлені обмеження, міг і повинен був знати про те, що ділянка на момент її відчуження перебувала у межах прибережної захисної смуги (пляжу), а також належала до земель лісогосподарського призначення, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим суд погоджується з посиланнями прокурора на відсутність підстав вважати відповідача ОСОБА_1 добросовісним набувачем.
За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель водного та державного лісового фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки, забезпечення охорони лісів та водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити їх природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, завдати інших екологічних проблем.
Тому повернення спірної земельної ділянки у власність держави не порушуватиме принцип пропорційності втручання в її право власності.
Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Водночас не вбачається порушення справедливого балансу у разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
Суд зазначає, що витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норм статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням вимог Земельного, Лісового та Водного кодексу України.
Відповідач не позбавлений можливості вимагати від продавця земельної ділянки повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування завданих збитків.
Заявляючи вимогу про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, прокурор зазначав, що на спірній земельній ділянці будь-які будівлі та споруди відсутні, проте відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 2011 року та матеріалів інвентарної справи № 8009 на спірній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля площею 15 кв.м., яка на підставі свідоцтва про право власності від 25 грудня 2010 року належить ОСОБА_1 .
Оскільки вищевказана будівля фактично відсутня, право власності на неї є припиненим відповідно до ст.ст.346, 349 ЦК України, а її власником не вжито заходів до припинення права власності на неї та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявність нескасованого свідоцтва про право власності ОСОБА_1 порушує інтереси держави як власника земельної ділянки, оскільки створює передумови для її незаконної забудови у подальшому.
На підставі ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
На підтвердження викладених обставин щодо відсутності будівлі на спірній земельній ділянці прокурором надано повідомлення Березанської РДА від 12 грудня 2016 року зазначено про відсутність на спірній земельній ділянці будь-яких об`єктів забудови (т.1, а.с.50-51), яке не може бути враховане судом, оскільки не містить відомостей про джерела отримання Березанською РДА такої інформації та протирічить іншим наданим прокурором доказам у справі, зокрема, змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 липня 2011 року, свідоцтву про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області 25 грудня 2010 року, інвентарній справі на нерухоме майно.
Прокурором також надано інформацію Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, в базах даних документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які зареєстровані управлінням, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, розташованих на території Рибаківської сільської ради, замовником яких є Панченко А.Г. (т.1, а.с.45).
Разом з тим, зважаючи, що Порядок ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затверджений наказом Міністерстварегіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 92 від 24.06.2011 року, тобто після видачі свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, розміщений на спірній земельній ділянці, така база даних в Україні у вказаний час була відсутня, а тому зазначена інформація Управління ДАБІ не є належним доказом обставин, які підлягають встановленню у цій справі.
За такого посилання прокурора на знищення нерухомого майна - нежитлової будівлі площею 15 кв.м, що, на думку прокурора, є підставою для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, є недоведеним та, відповідно, у задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити.
Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності, витребування земельної ділянки суд зазначає таке.
Конституція України визначає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках (пункт третій частини першої статті 131-1).
Конституційний Суд України у Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 роз`яснив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень / функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Частинами третьою-четвертою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Абзац третій частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діє на час ухвалення рішення) прямо визначає, що не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.
Прокурором не доведено, що ДП «Очаківське ЛМГ» та його правонаступник ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» є суб`єктами владних повноважень; відповідно до Статуту ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ», воно є підприємством, заснованим на державній власності, створеним з метою одержання прибутку від комерційної діяльності, забезпечення потреб держави або територіальної громади на промисловій чи комерційній основі, ведення лісового та мисливського господарства, охорони, раціонального використання та відтворення лісів і державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.
Тому суд дійшов висновку, що позов прокурора в інтересах ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» підлягає залишенню без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Щодо строку позовної давності 

Згідно зі ст.256 ЦК України – позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності 3 роки.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Посилання представника відповідача на пропуск прокурором строку позовної давності для звернення з цим позовом суд не враховує, оскільки позивачами у цій справі є Державне агентство лісових ресурсів та ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» , а не прокурор.
Зважаючи, що суд встановив обгрунтованість позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів, суд оцінює лише дотримання вимог позовної давності саме позивачем Державним агентством лісових ресурсів.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що Державне агенство лісових ресурсів України до моменту повідомлення прокурором про виявлені порушення законодавства було обізнане з такими порушеннями, їх причинами, особами, які їх допустили, та документами, які були підставою відчуження земельної ділянки, а тому строк звернення до суду ним не пропущено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури сплачений судовий збір у сумі 1909,95 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки задовольнити.
Витребувати від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у власність держави земельну ділянку площею 0,7000 га, кадастровий номер 4820983900:09:000:0385.
У задоволенні вимог першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності відмовити.
Позов першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності, витребування земельної ділянки залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02910048) сплачений судовий збір у сумі 1909,95 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя