ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________ ______________________________________________
Справа № 645/643/24   Головуючий суддя І інстанції  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/163/26  Суддя доповідач               ОСОБА_2 
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого      ОСОБА_2 
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого     ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 рокуу кримінальному провадженні, внесеному 12 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №112024226220000021 за обвинуваченням 

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , маючого інвалідність 3 групи, судимого на момент постановлення даного вироку 08 серпня 2024 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, 

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 рокуОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року та остаточно визначено  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців), з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.1 ч.3 ст.76 КК України.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 12 січня 2024 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_1 , через мережу «інтернет» замовив у невідомої особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP». 

В подальшому 12 січня 2024 року на мобільний телефон останнього надійшло смс-повідомлення із зазначенням адреси знаходження особливо небезпечної психотропної речовини. 

В цей же день, приблизно о 15:30 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, прибув на зазначене у смс-повідомленні місце, а саме за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, буд.31/3, де у зазначеному у повідомленні місці, а саме в землі біля дерева забрав полімерний пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною - «PVP», після чого поклав дану речовину до себе в долоню руки та почав зберігати її. 

В подальшому, в той же день, біля будинку №31/3 за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, обвинувачений ОСОБА_7 був зупинений працівниками ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області та в ході огляду вказаного місця події працівниками слідчо-оперативної групи, в період часу з 16:00 до 16:04 години, у обвинуваченого ОСОБА_7 виявлено та вилучено полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», маса якого в перерахунку на масу представленої речовини склала 3,1120 грами, що є великим розміром, яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення та винуватості ОСОБА_7 , правову кваліфікацію, вважає вирокФрунзенського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року незаконним і необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме ч.4 ст.70 КК України. 

Просить даний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку висновок та рішення суду про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України. Призначити обвинуваченому за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. 

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 рік 6 місяців), з покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. 

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно. 

В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування посилається на те, що суд невірно застосував положення вимог ч.4 ст.70 КК України, оскільки, коли особі, що вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком їй призначається покарання із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, то положення ч.4 ст.70 КК України не застосовуються, а кожен вирок у такому випадку виконується самостійно.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. 

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи обвинуваченого, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із вироку, суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України. 

Висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню – ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 13 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26523/17, провадження № 51-3600 кмо 20), якщо, до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком їй призначається покарання із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особі призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення відбувати реально зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання про звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок, попередній, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, та новий, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,яке підлягає реальному відбуванню.

Відповідно до вироку у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік 6 місяців).

Таким чином, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення на підстав ст.75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, і навпаки, то застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

А тому місцевий суд, дійшов неправильного висновку про необхідність застосування положень ч.4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 .

Зазначене свідчить про те, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України - підставою для скасування вироку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи прокурора є цілком обґрунтованими, а тому вважає за необхідне вирок суду щодо останнього скасувати та виключити із вироку суду посилання на застосування положень ч.4 ст.70 КК України. 

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не одружений, є особою з інвалідністю 3 групи, утриманців не має, офіційно не працює, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання. 

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі в розмірі, який визначив суд першої інстанції, що фактично й не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.

Крім того, з урахуванням апеляційної вимоги прокурора, остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити на підставі ст.75 КК України у тому розмірі, як це зазначено в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, на підставі ч.3 ст.72 КК України - виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 рокущодо ОСОБА_7 – скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців). 
На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.1 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку висновок та рішення суду про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 , на підставі ч.3 ст.72 КК України - виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів: 

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4