ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 465/6696/25 пров. № А/857/28565/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І., 
суддів Димарчук Т.М., Москаля Р.М.,
за участю:
секретаря судового засідання Бугрінової Е.В., 
представника позивача Шиміна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 травня 2026 року (головуючий суддя Дзеньдзюра С.М.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) через свого представника - адвоката Шиміна О.П. (далі - представник позивача) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у Львівській області або відповідач), у якому просив скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП у Львівської області Дурнєва К.А. про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4855133 від 31.05.2025, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з оскаржуваною постановою позивач нібито здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 "е" Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Однак поліцейським не було з`ясовано, чи має місце подія адміністративного правопорушення, чи є позивач суб`єктом відповідного правопорушення та чи наявний в його діях склад цього правопорушення. Водночас, на думку позивача, відсутні будь-які докази того, що мало місце вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Департамент патрульної поліції подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у їх задоволенні. Серед іншого зазначив, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доводиться відеозаписами із портативного відеореєстратора службового транспортного засобу та нагрудних камер поліцейських. Розгляд справи відбувся в присутності позивача, який не заявляв будь-яких клопотань, ознайомився із наявними доказами та погодився з інкримінованим йому правопорушенням. Отже, враховуючи, що керуючи транспортним засобом позивач проїхав на червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. "е" ПДР України, поліцейський виніс правомірну постанову. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.10.2025 задоволено клопотання відповідача та вирішено залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, зазначену вище ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2026 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4855133 від 31.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Львівській області на користь позивача 605,60 грн судових витрат на відшкодування судового збору.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив Департамент патрульної поліції, у складі якого на правах структурного підрозділу без статусу юридичної особи діє УПП у Львівській області. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2026 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність його висновків обставинам справи.
Наголошує на тому, що матеріалами справи, а саме відеозаписами із портативного відеореєстратора беззаперечно доводиться факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке полягає у недотриманні вимог п. 8.7.3. "е" ПДР України та проїзді на заборонений сигнал світлофора на перехресті вул. Зелена - Зубрівська у м. Львові. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту. Витребувано справу № 465/6696/25 з суду першої інстанції.
29.05.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Вказує на те, що оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, на підставі яких поліцейський дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того, у ній відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а відтак долучені відповідачем у процесі судового розгляду справи відеофайли не можна вважати належними доказами. Окремо слід зазначити, що з таких відеозаписів не вбачається за можливе встановити реєстраційний номер транспортного засобу та водія в момент проїзду на червоний сигнал світлофора. На відео видно, що проїхав якийсь транспортний засіб, з яким розминувся транспортний засіб з якого велась відеозйомка. За час поки автомобіль з відеокамерою розвернувся для переслідування, транспортний засіб підозрюваного правопорушника, зник за обрієм та певний час перебував поза візуальним спостереженням відеозйомки, що як наслідок не дає можливості стверджувати, що це був один і той же транспортний засіб.
Після отримання матеріалів справи та вчинення необхідних підготовчих дій, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2026 справу призначено до апеляційного розгляду на 23.07.2026.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, відхиливши апеляційну скаргу.
Інші учасники справи на виклик суду не з`явилися, а тому на підставі положень ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів встановила, що спірна постанова № 4855133 від 31.05.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена посадовою особою УПП у Львівській області - поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП сержантом поліції Дурнєвим К.А..
Цією постановою водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, - за проїзд перехрестя вул. Зелена - Зубрівська в м. Львові (з урахуванням рапорта від 31.05.2026) автомобілем маки "Fiat Ducato" (д.н.з. НОМЕР_1 ) на заборонений червоний сигнал світлофора, що порушує вимоги п. 8.7.3. "е" ПДР України.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи вказану постанову, дійшов висновку, що наданий відповідачем відеозапис з портативного відеореєстратора зі службового транспортного засобу працівників поліції не дає чіткої змоги суду встановити факт порушення позивачем ПДР України, а саме проїзд транспортного засобу позивача на заборонений "червоний" сигнал світлофора. Водночас, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд визнав можливим використання інформації відеозапису як речового доказу наявності або відсутності факту вчинення правопорушення.
Переглядаючи зазначене судове рішення з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у постанові від 16.04.2026 в справі № 160/10192/21 Верховний Суд сформував правову позицію щодо неприпустимості виходу суду апеляційної інстанції за межі позову та доводів апеляційної скарги, яка полягає у наступному.
Процесуальним законодавством встановлено відповідні обмеження щодо меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, а саме - щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, встановлено пряму процесуальну заборону щодо розгляду апеляційним судом позовних вимог та підстав позову, які не були заявлені в суді першої інстанції. Отже, законодавець чітко окреслив межі апеляційного перегляду, дозволивши перегляд справи лише у межах тих доводів і вимог, які обґрунтовані у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. Водночас, процесуальним законом передбачено виключення, за якого допускається вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги, у випадку якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі, суд апеляційної інстанції виходить з того, що позов ОСОБА_1 задоволено, а апеляційну скаргу на це рішення подано відповідачем-суб`єктом владних повноважень.
Отже, апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснюється в межах апеляційної скарги, що, у свою чергу, передбачає надання оцінки тим підставам (мотивам), з яких позовні вимоги було задоволено.
Відповідно, колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що стосуються неналежності та недопустимості наявних у справі доказів (відеозаписів), враховуючи, що цими підставами позов не обґрунтовувався, а під час вирішення справи та ухвалення рішення такі докази були прийняті судом першої інстанції до розгляду та оцінювалися судом відповідно до положень ст. 90 КАС України.
Крім того, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції в тій частині, що відповідно до закону поліція може застосовувати як превентивний захід технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Також, за нормами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються у тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, зокрема тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене та беручи до уваги межі апеляційного перегляду, визначені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає оцінку оскаржуваному судовому рішенню в межах доводів апеляційної скарги, які полягають у правильності та повноті дослідження наявних у справі доказів та встановлення на їх основі обставин у справі.
Адміністративним правопорушенням (проступком), згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально (п. 8.7 ПДР України).
За вимогами пп. "е" п. 8.7.3 ПДР України червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
В свою чергу, пунктом 8.10 ПДР України передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Отже, за приписами наведених правових норм червоний сигнал світлофора забороняє рух транспортних засобів (зокрема через перехрестя), і у разі ввімкнення відповідного сигналу водій зобов`язаний зупинитися у передбаченому для цього місці. Невиконання такого обов`язку та проїзд на заборонний (червоний) сигнал світлофора має наслідком відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП у Львівської області Дурнєвим К.А. 31.05.2026 о 02:56 год розглянуто справу та винесено постанову серії ЕНА № 4855133 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 510 грн.
Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що водій ОСОБА_1 , рухаючись транспортним засобом марки "Fiat Ducato" (д.н.з. НОМЕР_1 ), проїхав перехрестя (вул. Зелена - Зубрівська в м. Львові) на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 "е" ПДР України.
Суд першої інстанції, дослідивши відеофіксацію адміністративного правопорушення на відеореєстратор службового автомобіля, визнав неможливим встановити на підставі цього доказу факт вказаного порушення.
Втім, колегія суддів з таким висновком погодитися не може.
Із аналізу відеозаписів на файлах Clip-0 та Clip-1 можливо побачити, що 31.05.2025 о 02:45 год екіпаж патрульної поліції зупинився перед перехрестям доріг вул. Зубрівська - Зелена в м. Львові на червоний сигнал світлофора. Після увімкнення зеленого сигналу службовий автомобіль виїжджає на перехрестя праворуч та починає рух у цьому напрямку по вул. Зеленій. У цей момент назустріч рухається транспортний засіб марки "Fiat Ducato", який проїжджає на червоний сигнал світлофора.
При цьому колегія суддів критично оцінює твердження суду першої інстанції про відсутність чіткої змоги побачити проїзд автомобіля під керуванням позивача саме на заборонений сигнал.
Колегія судів звертає увагу на високу якість зображення відео та можливість, поза обґрунтованим сумнівом, встановити, що транспортний засіб рухається вулицею у зустрічному напрямку до екіпажу патрульної поліції та проїжджає перехрестя під час дії червоного сигналу світлофора.
Цей факт додатково підтверджується увімкненням зеленого сигналу світлофора для пішоходів на регульованому пішохідному переході, який знаходиться по вул. Зеленій і який позивач проїжджає саме під час дії на такому переході сигналу, який дозволяє рух пішоходів, що, відповідно, унеможливлює рух транспортних засобів.
Також колегія суддів відхиляє твердження представника позивача щодо неможливості ідентифікувати транспортний засіб та його водія за наданими відповідачем відеозаписами. 
З відео на файлах Clip-0 та Clip-1 колегія суддів встановила, що після виявлення правопорушення поліцейський автомобіль розвертається та починає переслідування транспортного засобу-порушника. Це відбувається у нічний час за фактичної відсутності на дорозі інших транспортних засобів. О 2:45:32 год на вимогу поліції транспортний засіб марки "Fiat Ducato" зупиняється, водночас чітко видно його державний номерний знак - НОМЕР_1 . Одразу після зупинки з водійського місця цього автомобіля виходить позивач, особу якого встановлено поліцейськими на наступних відеозаписах.
На відеофайлі Clip-2 (перших 6 хв.) також зафіксовано, що позивачу повідомлено про суть обвинувачення, пред`явлено відеодокази вчиненого правопорушення, роз`яснено його права як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а на запитання про те чи не бажає він скористатися відповідними права позивач відповідає: "Ні". Після цього в присутності позивача відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення та виноситься оскаржувана постанова.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною, зокрема, у постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Формальні недоліки фіксації правопорушення (описки, помилки технічного характеру), за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення та звільнення особи від відповідальності за скоєне.
Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вина водія ОСОБА_1 у проїзді на червоний сигнал світлофора поза розумним сумнівом доводиться наявними у справі доказами. Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим та не відповідає обставинам справи.
Відтак на підставі п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України рішення Франківського районного суду м. Львова від 08.05.2026 належить скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову. 
Отже, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню.
Оскільки за результатами розгляду справи суб`єкт владних повноважень поніс виключно судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, такі витрати йому не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 травня 2026 року у справі № 465/6696/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя | | П. І. Сало
судді | | Т. М. Димарчук
| | Р. М. Москаль
Повне судове рішення складено 27.07.26