Справа № 560/11177/26
РІШЕННЯ
іменем України

16 вересня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0431805-2412-2225 від 25.06.2025 щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 201810,40 грн., прийняте Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає про безпідставність нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки спірним рішенням нараховано податок на об`єкт оподаткування, який станом на звітний рік був знищений.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач на момент формування спірного податкового повідомлення-рішення була власником об`єкта нерухомого майна – комплексу загальною площею 3100,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на неї покладається обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій вона вказує, що знищене нерухоме майно не може бути об`єктом оподаткування незалежно від того чи внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки державна реєстрація речового права має похідний характер від набуття / припинення відповідного права.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, де вказує про безпідставність тверджень позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач набула у власність об`єкт нежитлової нерухомості (комплекс загальною площею 3100.8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ) від свого чоловіка - ОСОБА_2 , який ще у 2019 році здійснив демонтаж ряду будівель.

У витязі з містобудівної документації від 17.10.2019, поміж іншого зазначено, що земельна ділянка площею 2,2504 га з кадастровим номером 6821510100:02:011:0033 станом на дату формування даного витягу вільна від забудови.

Із довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна станом на 10.11.2022, виданої комунальним підприємством «Деражнянське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.04.2025 № 193, зокрема, слідує, що за адресою – АДРЕСА_1 бараки літ. Г, Д, Е, цех з прибудовою К, склад Л знесено; інші об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою відсутні.

Відповідно до висновку про знищення / знесення майна №ХМ16-05-2025 від 16.05.2025, у зв`язку з руйнуванням від 16.05.2019, знищено / знесено такі об`єкти: будівля «Склад Л», будівля «Цех із прибудовою К», будівля «Барак E», будівля «Барак Г», що знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем 14.06.2024 прийняте податкове повідомлення-рішення №0431805-2412-2225 від 25.06.2025 (форма «Ф»), яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік у розмірі 201 810,40 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовано приписами статті 266 ПК України.
Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
При цьому в абз. 1 ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.
Наведеній вище нормі кореспондують положення ч. 1 ст. 349 ЦК України, якими встановлено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Запис в реєстрі не є документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 759/18854/20.
Враховуючи вищевказане, знищене нерухоме майно, тобто майно, на яке припинено право власності, не може бути об`єктом оподаткування не залежно від того, чи внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи ні
У контексті наведеного суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 18.10.2022 у справі №904/9389/19, відповідно до якого документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. При цьому, перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпними.
Факт знищення об`єкта нерухомого майна, який відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення став об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підтверджується інформацією із витягу з містобудівної документації від 17.10.2019, довідкою про технічний опис об`єкта нерухомого майна станом на 10.11.2022, виданою комунальним підприємством «Деражнянське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.04.2025 № 193 та висновком про знищення / знесення майна №ХМ16-05-2025 від 16.05.2025.
Отже, об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вважається знищеним з 16.05.2019, а відтак не є об`єктом оподаткування.
Наведені обставини виключають необхідність сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік за комплекс загальною площею 3100,8 кв. м, що розташований за адресою: Хмельницька обл., Деражнянський р-н, м. Деражня, вул.Промислова, буд. 28.
Положеннями частини другої статті 77 КАС України визначено, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Відповідачем у цій справі не доведено правомірність застосування податкового зобов`язання до позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на об`єкт оподаткування, який станом на звітний рік був знищений, що свідчить про недотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішення.

Враховуючи системний аналіз положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Враховуючи вказану норму, сплачений позивачем судовий збір слід присудити на її користь у розмірі 1614,48 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, умовою відшкодування стороні понесених витрат на правничу допомогу адвоката відповідно до приписів ст.134 та ст.137 КАС України є встановлення їх розміру згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Однак позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень оплати витрат на професійну правничу допомогу (платіжних доручень, актів виконаних робіт/наданих послуг).
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, підстави для розподілу таких витрат відсутні.
Водночас, у разі дотримання вимог, визначених статтями 134 та 139 КАС України, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про присудження на його користь витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0431805-2412-2225 від 25.06.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 1614 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) грн 48 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач: | Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя | | Я.В. Драновський