Справа № 573/849/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026200570000022 від 16 січня 2026 року за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, Білопільського району, с-ще Жовтневе, громадянина України, розлученого, директора СФГ « ОСОБА_5 », з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Так, 15 січня 2026 року близько 21:20 год. у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження майна, шляхом підпалу транспортного засобу, належного його знайомому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_3 через те, що останній почав проживати з його дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з котрою ОСОБА_5 спільно не мешкає з вересня 2025 року.
15 січня 2026 року близько 21:20 год. ОСОБА_5 прибув до домоволодіння по АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 , при цьому взявши з собою заздалегідь підготовлені засоби для вчинення злочину у вигляді двох пластикових пляшок із легкозаймистою рідиною, переліз через паркан вказаного домоволодіння та підійшов до автомобіля марки «Toyota», моделі «Hilux 2.5 L», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У подальшому ОСОБА_5 , знаючи, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 , 15 січня 2026 року близько 21:20 год. облив передню праву частину автомобіля займистою рідиною з двох пластикових пляшок, тобто вчинив підпал автомобіля, який належить ОСОБА_6 , тим самим довів до кінця свій злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження майна, шляхом вчинення підпалу, після чого покинув місце злочину. 
За результатами підпалу, вчиненого ОСОБА_5 , пошкоджено транспортний засіб марки Toyota», моделі «Hilux 2.5 L», номер реєстрації НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , належний ОСОБА_6 . 
Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» № СЕ-19/119-26/1585-АВ від 10 лютого 2026 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки «Toyota», моделі «Hilux 2.5 L», чорного кольору, д.н. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, пробіг станом на 15 січня 2026 року – 248000 км., внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 становить 137023,18 грн.
Відповідно до висновку судової пожежно-технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.8 «Дослідження обставин виникнення і поширення пожеж та дотримання вимог пожежної безпеки» № СЕ-19/119-26/4658-ПТ від 24 квітня 2026 року осередок пожежі в автомобілі «Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_2 », який перебував за адресою: с-ще. Миколаївка, вул. Центральна, 70, знаходився в межах зовнішньої поверхні передньої правої частини автомобіля (кришка капоту, вітрове скло, праве крило).
Технічною причиною виникнення пожежі в автомобілі «Toyota Hilux, 
д.н.з. НОМЕР_2 » є займання парів легкозаймистої рідини у встановленому осередку пожежі, внаслідок дії на неї стороннього джерела запалювання достатньої теплової потужності (полум`я сірника, запальнички та т.і.).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та пояснив, що 15 січня 2026 року близько 21:20 год. йому зателефонувала дружина, яка була в цей час з потерпілим, та почала його ображати. На емоціях він сів в автомобіль, взяв із собою дві пластикових пляшки із легкозаймистою рідиною, приїхав до подвір`я будинку за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить його дружині, переліз через паркан вказаного домоволодіння, підійшов до автомобіля марки «Toyota», моделі «Hilux 2.5 L», який належить потерпілому, облив його передню праву частину займистою рідиною з двох пластикових пляшок, підпалив та покинув подвір`я, перелізши через паркан. З пред`явленим обвинуваченням згоден, у вчиненому щиро розкаявся, зробив для себе відповідні висновки, запевнив суд, що більше таких дій вчиняти не буде, просив суворо не наказувати. 
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу, вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження, в судовому засіданні не є доцільним.
Отже, суд вважав за можливе з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат та речових доказів.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що претензій матеріального та морального характеру не має, ОСОБА_5 відшкодував спричинені йому матеріальні збитки та моральну шкоду в повному обсязі в сумі 150 000,00 грн, просив суворо не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, зважаючи на те, що обвинуваченому було роз`яснено те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що останній не заперечував, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України, а саме умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
За змістом закону (ст. 50 КК України) покарання має на меті не тільки кару, а має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме, те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного ОСОБА_5 , його стан здоров`я, те, що він відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 150 000 грн, сплатив кошти на ЗСУ в розмірі 40 000,00 грн, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , 2015 року народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до положень статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а також ставлення ОСОБА_5 до скоєного, яке полягає у визнанні ним вини та щирому розкаянні у вчиненому, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття,активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
З врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_5 був затриманий 16 січня 2026 року.
Ухвалою слідчого судді Білопільського районного Сумської області від 17 січня 2026 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 99840,00 грн, та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строк застосування яких неодноразово продовжувався.
09 лютого 2026 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.
Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.
Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).
Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.
Судові витрати підлягають стягненню з винної особи на користь держави.
Накладений в межах кримінального провадження арешт майна слід скасувати відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16 січня 2026 року по 09 лютого 2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Заставу в розмірі 99840,00 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок тисяч) гривень, внесену 09 лютого 2026 року ОСОБА_9 відповідно до ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 17 січня 2026 року, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю – ОСОБА_9 .
Запобіжний захід у вигляді застави з покладеними на ОСОБА_5 обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 19 січня 2026 року (справа № 573/91/26, провадження 1-кс/573/11/26) та ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 19 січня 2026 року (справа № 573/91/26, провадження 1-кс/573/10/26), відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 29380 (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят) гривня 64 копійки (отримувач платежу: ГУК у Сумській області/Сумський район р/24060300,код отримувача:37970404, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA448999980313000115000018355, призначення платежу: Інші надходження (за проведення експертизи).
Речові докази: 
-полімерну пляшку з прозорого пластику об`ємом 0,47 л з написом «СОЛЬВЕНТ», змиви з лівої та правої руки ОСОБА_5 , змив кіптяви на стерильний марлевий тампон, пластикову зелену кришку зі слідами оплавлення, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області – після набрання вироком законної сили знищити;
-автомобіль Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , - залишити у власності ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя        ОСОБА_1