ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 липня 2026 року    місто Чернівці справа №726/3955/25
провадження №22-ц/822/1387/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівців від 13 травня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Асташев С.А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2025 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання.
Просила виселити відповідача ОСОБА_2 , який проживає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з займаного жилого приміщення (блоку №508) без надання іншого житлового приміщення. Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Під час розгляду справи 13 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Мельник С.Г. подала до суду першої інстанції заяву у якій просила зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №726/1311/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень, яка перебуває на розгляді касаційного цивільного суду Верховного Суду. Зазначала, що відповідач вселився у гуртожиток у неповнолітньому віці як член сім`ї ОСОБА_4 , а у випадку визнання укладеним договору найму із останньою будуть відсутні підстави для виселення відповідача, як члена її сім`ї.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівців від 13 травня 2026 року задоволено клопотання про зупинення провадження у справі.
Провадження у справі №726/3955/25 (провадження № 2/726/794/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання – зупинено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 726/1311/25.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 спрямувала засобами поштового зв`язку 02 червня 2026 року апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. Просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В апеляційній скарзі вказала, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, не відповідає вимогам процесуального права, ухвалена при невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вказала, що дана справа ніяким чином не пов`язана зі справою 726/1311/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 «про визнання укладеним договору найму житлових приміщень в гуртожитку в запропонованій позивачем редакції».
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітньою особою, яка не вказана в проекті договору найму, який пропонується укласти з ОСОБА_5 - як особою, яка постійно проживає разом з ОСОБА_5 (ст. 816 ЦК України).
Відповідно, рішення у справі №726/1311/25, яке буде ухвалено судом касаційної інстанції, ніяким чином не буде стосуватися відповідача у даній справі - ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку про те, що обставини, встановлені у справі №726/1311/25 будуть мати преюдиційне значення у даній справі.
Суд першої інстанції не врахував вимоги п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки зібрані  докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.
Відповідач не надав суду ні ордер на вселення в гуртожиток, ні договір найму жилого приміщення, оскільки таких документів не існує.
Відповідач не працював у ВАТ «Чернівецький цукровий завод»; не має ніякого відношення до власника жилого приміщення гуртожитку; проживає в гуртожитку без правових підстав; не сплачує за користування власністю позивача.
На даний час відповідач є повнолітньою особою, яка користується власністю позивача без будь-яких правових підстав, на пропозицію укласти договір найму - не відреагував, за користування житлом не сплачує.
Виходячи з наданих суду належних, допустимих та достовірних доказів, вони дозволяють суду встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Вказав, що матір відповідача ОСОБА_6 працювала у ЖКГ ВАТ «Чернівецький цукровий завод» і їй було видано ордер на вселення у гуртожиток разом з сім`єю, тобто ще до набуття права власності позивачем.
Саме посилання на безпідставність проживання у гуртожитку, як на підставу виселення відповідача з займаного приміщення і стало підставою для подання клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення спірного питання про укладення договору найму приміщення з його матір`ю ОСОБА_7 на умовах позивачки, яке розглядається в касаційній інстанції.
Враховуючи, факт правомірності його вселення у підлітковому віці разом з матір`ю та користування спірним приміщенням (на підставі ордеру), немає підстав для його виселення без законних підстав. ОСОБА_8 є законним користувачем майна, і саме він більше 20 років проживає в гуртожитку, сплачує комунальні платежі, зареєстрований у ньому і немає іншого житла у власності.
Суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку що судове рішення у справі №726/1311/25 про визнання укладеним Договору найму житлового приміщення має безпосередній вплив на вирішення справи, яка розглядається судом, так як саме на відсутність укладеного договору та відсутність правових підстав для проживання у гуртожитку позивачка посилається як на підставу виселення відповідача у справі.
З огляду на характер заявлених позовних вимог, а також на обраний спосіб захисту позивачки, яка у своєму позові посилається на безоплатне користування відповідачем кімнатою у гуртожитку та відмову від укладення договору найму, що є підставою для виселення. Отже у випадку визнання укладеним договору найму житлових приміщень його матір`ю, може зникнути потреба у виселенні відповідача, як члена сім`ї ОСОБА_4 .

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про залишення апеляційної скарги без розгляду через зловживання позивачем процесуальними правами.
Вказував, що вперше апелянт подала апеляційну скаргу на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівців від 13 травня 2026 року. 
Ухвалою апеляційного суду від 28 травня 2026 року апеляційну скаргу було залишено без розгляду та повернуто позивачеві через порушення порядку подання апеляційної скарги.
Апелянтом було повторно подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на оскарження ухвали суду і ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2026 року клопотання ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження було задоволено та поновлено строк на оскарження ухвали Садгірського районного суду м. Чернівців від 13 травня 2026 року.
Вважає, що ОСОБА_10 безпідставно поновлено строк на оскарження ухвали суду від 13 травня 2026 року, оскільки апелянт ОСОБА_1 вже на протязі багатьох років подає різного роду позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги до мешканців гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 і чудово обізнана про порядок подання апеляційної скарги. А отже без поважних причин пропустила строк для оскарження ухвали суду першої інстанції.
Просив визнати дії апелянта зловживанням процесуальними правами, застосувати до апелянта заходи процесуального примусу у вигляді залишення апеляційної скарги без розгляду на підставі статті 44 ЦПК України. 

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження». Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст.369 цього Кодексу.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.
Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Щодо заяви  ОСОБА_2  про залишення апеляційної скарги без розгляду
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про залишення апеляційної скарги без розгляду через зловживання позивачем процесуальними правами.
Вказував, що ОСОБА_10 безпідставно поновлено строк на оскарження ухвали суду від 13 травня 2026 року, оскільки апелянт ОСОБА_1 вже на протязі багатьох років подає різного роду позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги до мешканців гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 і чудово обізнана про порядок подання апеляційної скарги. А отже без поважних причин пропустила строк для оскарження ухвали суду першої інстанції.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки поновлюючи апелянту строк на апеляційне оскарження ухвали, апеляційний суд виходив із того, що строк пропущений з поважних причин, оскільки останнім днем подання апеляційної скарги було 28 травня 2026 року. Апеляційна скарга вперше спрямована до Садгірського районного суду м.Чернівців 21 травня 2026 року.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці від 13 травня 2026 року повернуто особі, яка її подала. 
Друга апеляційна скарга спрямована до апеляційного суду – 02 червня 2026 року, тобто з пропуском строку на оскарження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.
При цьому, як вбачається з рекомендованого повідомлення та із трекінгу відправлення R067171747659, оскаржувану ухвалу від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 отримано 18 травня 2026 року, апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії оскаржуваної ухвали.
Таким чином, ОСОБА_1 пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду у цій справі з поважних причин.

Щодо ухвали суду про зупинення провадження 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Частиною 1 ст. 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.
Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Зупиняючи провадження в даній справі, суд першої інстанції послався на положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та вказав про необхідність зупинення провадження в даній справі до вирішення справи №726/1311/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень в гуртожитку в запропонованій редакції.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду, вважає недоцільним зупинення провадження в даній справі, з огляду на наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Так, в постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №761/33089/20 вказано, що тлумачення пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не встановив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані в даній справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору.
Колегія суддів зазначає, що відкриття касаційного провадження від 17 лютого 2025 року у справі № 726/1311/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року – не є підставою для зупинення провадження у справі.
Апеляційний суд зазначає, що на момент вирішення судом першої інстанції питання про зупинення провадження у справі, постанова Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року у справі №726/1311/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень в гуртожитку в запропонованій редакції - набрала законної сили та є чинною.
При цьому, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 253 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 6 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення (стаття 384 ЦПК України).
Тлумачення наведених норм процесуального права в їх сукупності приводить до висновку, що на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України провадження у справі підлягає зупиненню у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, у разі якщо рішення у цій справі ще не набрало законної сили.
Касаційний перегляд Верховним Судом судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, не може бути підставою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 20.12.2023 по справі №761/9837/22).
Однак, на вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та зупинив провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням по цивільній справи №726/1311/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень в гуртожитку в запропонованій редакції за касаційною скаргою ОСОБА_11 , чим порушив норми процесуального права.
Окрім вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Розумність строків розгляду справи згідно ст. 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, №30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).
Отже, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду касаційної скарги по справі №726/1311/25, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Щодо судових витрат
Наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому питання щодо розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги не вирішується.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 6 п. 1, 379, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівців від 13 травня 2026 року про зупинення провадження по справі – скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова складена судом 15 липня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак