Дата документу 08.09.2026
Справа № 501/3834/25
2/501/1292/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І., 
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за 
позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ»
до
відповідача: ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості
учасники справи не з`явились
ухвалив рішення про наступне та 
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідачів.
Через систему «Електронний суд» 02.09.2025 надійшла позовна заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості, згідно якого позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 1 070 064,76 грн., з яких: 
- сума 3% річних в розмірі 248 868,35 грн.,
- сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 821 196,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 03.10.2006 між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №111050515000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 286264 швейцарських франки з кінцевим терміном повернення не пізніше 03.10.2021 та з оплатою 7,99% річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2013 по справі №501/1552/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №111050515000 від 03.10.2006 у розмірі 1690014,41 грн.
Відповідачем рішення суду не виконано.
Між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12.12.2011 укладено договір факторингу, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги за кредитним договором №111050515000 від 03.10.2006.
Оскільки відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У встановлений ухвалою строк відповідач не подав відзив на позов. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03.09.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.34).
Ухвалою судді від 19.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38).
Ухвалою суду від 11.02.2026 закрито підготовче судове засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.46).
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги позицію представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 03.10.2006 між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №111050515000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 286264 швейцарських франки з кінцевим терміном повернення не пізніше 03.10.2021 та з оплатою 7,99% річних за користування кредитом, а відповідач зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с.7-15).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2013 по справі №501/1552/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №111050515000 від 03.10.2006 у розмірі 1690014,41 грн. (а.с.18).
Відповідачем рішення суду не виконано.
Між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12.12.2011 укладено договір факторингу, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги за кредитним договором №111050515000 від 03.10.2006.
Сума 3% річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 248 868,35 гривень. 
Сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 821 196,41 грн.(а.с.16-17).
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до положень ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно з постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року (справа № 686/21962/ 15-ц) у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Сума 3% річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 248 868,35 гривень. 
Сума інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 становить 821 196,41 грн. (а.с.16-17).
Відповідач доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не подав.
Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції №954 від 15.08.2026 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 12840,78 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.
З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (ЄДРПОУ 37825968) заборгованість у сумі 1 070 064,76 грн., з яких:
- сума 3% річних в розмірі 248 868,35 грн., 
- сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі 821 196,41 грн. та судовий збір у розмірі 12840,78 грн.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області     М.І.Петрюченко