Справа №705/6082/23
2/705/157/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 року м. Умань 
Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:
головуючого - судді   Годік Л.С.
при секретарі   Давидяк І.О.
за участю:
представника позивача за первісним позовом та відповідача 
за зустрічним позовом адвоката Косєй К.В.
відповідача за первісним позовом та позивача 
за зустрічним позовом ОСОБА_1 
представника відповідача за первісним позовом та позивача 
за зустрічним позовом адвоката Кушнеренко Т.В.
представника третьої особи Грохольської С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані, в режимі відео конференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він та відповідач проживали у цивільному шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 . Починаючи з 01.07.2017 за ініціативою матері дитини ОСОБА_5 дочка ОСОБА_6 залишилася проживати разом з позивачем, який повністю займався її доглядом, утриманням та вихованням, при цьому ОСОБА_5 письмово відмовилася від отримання виплат на дитину до досягнення нею 3-річного віку та почала проживати окремо, повністю усунувшись від утримання та виховання дочки. З липня 2017 року дочка ОСОБА_6 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_7 та його батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітня ОСОБА_6 за зазначеною адресою була зареєстрована з дозволу її матері, відповідно до наданої нею заяви від 15.06.2017. Починаючи з 01.07.2017 доглядом, вихованням та навчанням дочки ОСОБА_6 , піклуючись про її розвиток та здоров?я, займається батько - ОСОБА_2 та його цивільна дружина ОСОБА_10 . Також у догляді за дитиною допомагають батьки позивача. Дівчинка відвідувала дитячий садочок та наразі відвідує шкільний заклад, її вихованням, навчанням та забезпеченням займається батько дівчинки та його батьки. За час навчання дівчинки, мати ОСОБА_11 жодного разу не відвідала дочку ОСОБА_6 , не приймала участі у її житті, не спілкувалася з учителями ні особисто, ні в телефонному режимі. Зазначене свідчить про те, що мати дівчинки взагалі не приймає участі у її житті, не піклується про її розвиток, стан здоров?я і взагалі понад 6 років взагалі не бачила дитину. Лише після початку процедури щодо позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_1 навідалася до дитини в шкільний заклад, куди привезла її подарунки та солодощі, намагалася з нею спілкуватися, при цьому таку зустріч вона фіксувала на камеру. Після такої несподіваної зустрічі дочка ОСОБА_6 була занепокоєна та схвильована, в результаті чого в неї погіршився психоемоційний стан та зникло бажання відвідувати заняття в школі. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Уманської міської ради №1404/01/01-35 від 26.10.2023, мати дівчинки ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків відносно неї, не бере участі у її вихованні, навчанні та утриманні, не піклується про її здоров?я, фізичний і духовний розвиток. Всі обов?язки щодо проживання, виховання, навчання та матеріального забезпечення малолітньої ОСОБА_6 взяв на себе батько ОСОБА_2 , тому з метою соціального захисту дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 . Вказане свідчить про ухилення матері від виконання її батьківських обов?язків відносно дочки ОСОБА_6 , тому позивач з даним позовом звернувся до суду, в якому просить позбавити її батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів її заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
За вх. №29190 від 06.12.2023 від адвоката Докукіної Т.В. надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_12 з 06.11.2019. До вказаного шлюбу вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 та носила дівоче прізвище « ОСОБА_13 ». Коли вона завагітніла, то вирішила змінити своє прізвище на « ОСОБА_14 » для того, що у неї, її дитини та батька дитини були однакові прізвища. Через вагітність та бажання народжувати дитину, вона залишила навчання та поїхала до батьків в м. Кролевець Сумської області та через певний час до неї приїхав ОСОБА_2 і вони там спільно проживали у її батьків, а в серпні 2015 року переїхали проживати до м. Умань, де проживали у батьків ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_6 . Починаючи з 2015 року у їхній сім?ї почалися непорозуміння та сварки, вони втратили почуття любові один до одного, тому ОСОБА_1 прийняла рішення припинити стосунки із ОСОБА_2 та разом з дочкою ОСОБА_6 повернулася до своїх батьків. У 2017 році у ОСОБА_1 був скрутний фінансовий стан, тому її родина та родина ОСОБА_2 спільно прийняли рішення, що дочка ОСОБА_6 надалі буде проживати зі своїм батьком ОСОБА_2 . Згодом відносини між сторонами погіршилися, вони посварилися та перестали спілкуватися взагалі, в результаті чого ОСОБА_2 заборонив ОСОБА_1 спілкуватися з дочкою, при цьому він не заперечував проти спілкування дитини з матір?ю ОСОБА_1 , тобто бабусею дівчинки ОСОБА_15 та тіткою дівчинки - ОСОБА_16 . З того часу ОСОБА_1 не припиняла турбуватися та перейматися долею своєї дочки ОСОБА_6 , вона передавала подарунки, необхідні речі, смаколики та грошові кошти через свою маму та сестру. Іноді вона особисто переказувала кошти для дочки на карту бабусі ОСОБА_9 , яка постійно розповідала про ОСОБА_6 , її життя та розвиток. ОСОБА_2 взагалі був проти спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_6 та чинив у цьому перешкоди, не дозволяв бачитися з дитиною, видалив з її телефону номер ОСОБА_1 , хоча вона наполягала на спілкуванні з дитиною. 28.09.2023 у приміщенні Уманської міської ради, перед засіданням органу опіки та піклування, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася розмова, у ході якої ОСОБА_2 поводився агресивно по відношенню до ОСОБА_1 , обзивав її нецензурними словами, висловлювався в її адресу агресивною лайкою та наголошував на тому, що він проти спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_6 . Також, ОСОБА_1 разом зі своєю матір?ю 03.10.2023 приїхали до м. Умань та відвідали ОСОБА_6 у школі, де вона навчається. Вони привезли подарунки та гостинці, гарно поспілкувалися з дитиною, вона зраділа подарункам і все було добре, допоки не з?явився ОСОБА_2 , який влаштував сварку, що дуже засмутило дівчинку і вона почала плакати. 08.10.2023 ОСОБА_1 відвідала свято «Holiday fest», на яке її запросила ОСОБА_6 , проте їхньому спілкуванню знову завадив ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_10 . За період часу з 2017 року по 2023 рік ОСОБА_1 постійно намагалася налагодити відносини з ОСОБА_2 та спілкуватися з дочкою ОСОБА_6 , але досягти цього не вдалося, тому вона змушена звертатися з цим позовом до суду, в якому просить визначити спосіб її участі у спілкуванні та вихованні дочки ОСОБА_6 .
За вх. №29648 від 12.12.2023 від адвоката Докукіної Т.В., яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_1 , надійшов відзив на первісну позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не визнає пред?явлених до неї позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 , при цьому не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дочки. Така позиція обґрунтована тим, що вона завжди прагнула спілкування з дочкою ОСОБА_6 , та намагалася налагодити стосунки, проте ОСОБА_2 постійно чинить цьому перешкоди. У позовній заяві позивачем не наведено та не підтверджено злісного ухилення ОСОБА_1 від виконання її батьківських обов?язків відносно дочки ОСОБА_6 , тому відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав.
Ухвалою суду від 17.01.2024 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримав поданий ним позов та просив його задовольнити, а стосовно зустрічного позову зазначив, що він є безпідставним, оскільки ОСОБА_17 абсолютно ніхто не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною, вона сама вирішує, коли до неї приїздити.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримала поданий первісний позов, зазначивши, що підставою позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 є її самоусунення від виконання батьківських обов?язків. Зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим, тому не підлягає до задоволення.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала поти позбавлення її батьківських пав відносно дочки ОСОБА_6 та просила зобов?язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому зазначила, що вона не самоусувалася від участі у житті її дочки ОСОБА_6 , завжди намагалася налагодити стосунки з дочкою та її батьком, але він всіляко чинить цьому перешкоди.
Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні вважала, позовна вимога про позбавлення батьківських прав не підлягає до задоволення, оскільки вона не обґрунтована та безпідставна, при цьому просила зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.
Представник третьої особи ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що у сторін склалася дуже складна ситуація. ОСОБА_1 намагається налагодити стосунки з дитиною, але їй це не зовсім вдається, оскільки дійсно чиняться перешкоди у спілкуванні зі сторони позивача. Висновок про позбавлення батьківських прав було складено за зверненням ОСОБА_2 та на підставі наданих ним документів, однак на сьогодні він не є актуальним. Із загальної ситуації, яка склалася у сторін не вбачається підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 , оскільки вона не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки намагається налагодити відносини з дочкою.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надала покази, в яких зазначила, що ОСОБА_20 знає, оскільки вона відвідувала садочок де вона працює. За час перебування ОСОБА_6 на вихованні її приводив та забирав батько ОСОБА_2 , а іноді бабуся з дідусем. За час перебування дитини у садочку її матері вона не бачила.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні надала покази, з яких вбачається, що вона працює вчителем у школі, куди ОСОБА_6 прийшла до 1 класу 01.09.2021. Оскільки дитина відвідувала клас «інтелект», тому батько оплачував навчання. Протягом 4-х років дитиною займався батько. Одного разу, коли дитина відвідувала 3-й клас, до неї у школу приходила мати з іншою жінкою, вони покликали ОСОБА_6 , надали їй якісь покупки та подарунки, при цьому ОСОБА_6 помітно розхвилювалася. З особової справи дитини їй було відомо, що мати дівчинки проживає окремо, тому про візит вона повідомила батька дівчинки, який приїхав і забрав дитину, при цьому дівчинка плакала.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні надала покази, в яких зазначила, що ОСОБА_6 знає з її народження, оскільки ОСОБА_23 є її сусідами. Дитина постійно проживає з батьком ОСОБА_7 , його співмешканкою та його батьками по АДРЕСА_1 . Матір дівчинки вона вперше побачили, коли та приїхала до її сусідів ОСОБА_23 , які пояснили, що це їхня невістка, дівчинці тоді було близько 5-6 місяців, це було у 2016 році. В цьому ж році вона бачила ОСОБА_24 з дитячою коляскою кілька разів. Інколи до них приїздила матір ОСОБА_25 .
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала покази, в яких зазначила, що її син після 9-го класу вступив у навальний заклад в м. Київ і на другому курсі вони з чоловіком дізналися, що він зустрічається з ОСОБА_26 . Згодом дівчина завагітніла, народила ОСОБА_6 та враховуючи те, що син та невістка були неповнолітніми, то спільно прийняли рішення проживати разом з ними. Згодом ОСОБА_11 виявила бажання поїхати до своїх батьків, вона з?їздила, а потім повернулася. Через деякий час ОСОБА_11 знову захотіла поїхати до своїх батьків та повідомила, що більше повертатися вона не хоче. Потім, мати ОСОБА_25 подзвонила та повідомила, що ОСОБА_17 важко психологічно справлятися із ситуацією і буде краще, якщо вони заберуть до себе ОСОБА_6 , тому вони поїхали і забрали дитину. ОСОБА_11 написала розписку про те, що не заперечує проти того, щоб батько забрав до себе ОСОБА_6 . Перший час дитина погано спала, а згодом звикла. ОСОБА_11 приїздила, щоб зареєструвати дитину і ще один раз з метою переоформити виплати на дитину. Коли ОСОБА_6 хворіла, то в лікарні перебувала з нею вона, тобто бабуся. Після лікарні ОСОБА_11 телефонувала та просила дати їй ОСОБА_6 на тиждень, але дівчинка була після хвороби, тому їй було пояснено, що це недоречно, тим більше це тривалий переїзд і далека дорога. На даний час ОСОБА_6 називає мамою співмешканку її батька ОСОБА_7 , яка більше двох років виконує обов?язки матері дівчинки. ОСОБА_11 з?явилася у 2023 році лише після того, як ОСОБА_7 подав позов до неї про позбавлення її батьківських прав.
Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні надала покази, в яких зазначила, що відповідач ОСОБА_1 це її донька, а позивач є колишнім чоловіком її доньки. Зазначила, що дочка ОСОБА_11 з ОСОБА_2 якийсь час спільно проживали, з`явилася дитина, а фінансово залежали тільки від батьків так як були студентами. Пізніше, коли дочка ОСОБА_11 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання, вирішили, що дитина залишиться проживати з матір`ю ОСОБА_2 , а наша родина буде провідувати дитину. Оскільки позивач та відповідач були залежними фінансово від своїх батьків, то відповідно і рішення щодо місця проживання дитини вирішували батьки. Фактично дитина була у батьків ОСОБА_2 .. Дитина виховувалася у сім`ї ОСОБА_2 , вона вмовила доньку надати нотаріальну заяву якою погодилася щоб дитина була з батьком так як вважала, що для дитини так буде стабільніше та краще. З матір`ю ОСОБА_2 домовилися, що ОСОБА_28 та вона матимуть можливість спілкуватися, провідувати дитину. Спочатку їй дозволяли спілкуватися з онукою. Вона та хрещена мати дитини спілкувалися без перешкодо, вони приїздили, бачилися з ОСОБА_6 . А потім сталося так, що ОСОБА_17 заборонили спілкуватися з дитиною, на сьогодні їй також заборонили спілкуватися з онукою. Наявне рішення суду яким вирішено усунути перешкоди у спілкуванні її з дитиною, однак рішення ОСОБА_2 не виконується, їй не надають можливість бачитися з дитиною. Вона намагалася говорити з дитиною про її маму. Також коли телефонувала зі свого телефону щоб поговорити з ОСОБА_6 , то давала спілкувалися дочці ОСОБА_17 з дитиною. Дочка ОСОБА_11 через неї передавала подарунки для дитини, переказувала кошти на картку матері ОСОБА_2 .. 
Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні надала покази, в яких зазначила, що ОСОБА_28 є її рідною сестрою, крім цього вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_4 . З народження ОСОБА_6 вона з нею підтримує зв`язок. ОСОБА_28 постійно чинилися перешкоди у спілкуванні з дочкою. До серпня 2022 року вона безперешкодно спілкувалася з ОСОБА_6 за попередньою домовленістю. ЇЇ та бабусю ОСОБА_6 – ОСОБА_27 допускали до дитини. В 2022 році коли вона за попередньою домовленістю приїхала навідати ОСОБА_6 то довго чекала поки ОСОБА_2 привезе дитину. Потім ОСОБА_30 сказав їй, що їх ніхто не чекає, на що вона відповіла, що вона має бажання спілкуватися з дитиною та буде приїздити щоб з нею побачитися, після чого ОСОБА_2 повідомив, що буде викликати поліцію. Оскільки вона фактично не є родичем першої лінії, то не могла нічого вчинити, однак бабуся дитини подала позов до суду щодо усунення перешкод у спілкуванні. ОСОБА_28 не допускають до дитини, заборонили приїжджати додому щоб побачитися з дитиною. Коли ОСОБА_28 пішла до школи, де вчиться ОСОБА_6 , то не змогла дізнатися в якому класі дитина навчається, бо ОСОБА_2 та його батьки відмовилися надавати інформацію. Зазначила, що після кожної її поїздки до дитини, ОСОБА_11 завжди розпитувала за ОСОБА_6 . Часто ОСОБА_11 через матір передавала подарунки та гроші для дитини. 
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 . Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , а матір?ю - ОСОБА_31 .
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_31 06.11.2019 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_12 , після чого отримала прізвище « ОСОБА_32 ».
Відповідно до Довідки №42 від 01.09.2023, виданої Головою квартального комітету №10 Уманської міської ради КосенкоЮ.Ю., малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та постійно проживає з батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене місце проживання малолітньої ОСОБА_4 також підтверджується Витягом №5746/22-09 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб.
Із нотаріально завіреної заяви ОСОБА_33 від 15.06.2017 вбачається, що вона дала згоду на реєстрацію місця проживання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданої ОСОБА_2 копії письмових пояснень, написаних ОСОБА_1 , за спільної згодою її та батька дитини ОСОБА_2 було прийнято рішення про те, що дочка ОСОБА_6 проживатиме з батьком в м. Умань, а мати буде приїздити до дитини та приймати участь у її вихованні, про що не заперечує ОСОБА_1 .
Відповідно до наданих характеристик на малолітню ОСОБА_4 з дитячого садочка та шкільного закладу, які вона відвідувала та відвідує, дитина проживає з сім?єю батька ОСОБА_2 , який бере активну участь у вихованні дочки, цікавиться шкільним життям, допомагає у навчанні, оплачує підручники. За час навчання у школі мати дівчинки жодного разу не спілкувалася ні з вихователями, ні з учителями, ні особисто, ні в телефонному режимі.
Як вбачається із наданих психологічних характеристик ОСОБА_4 , вихованням дитини займається батько та його цивільна дружина, яку дівчинка називає мамою. Взаємостосунки у сім?ї доброзичливі та відверті, підтримується позитивний психологічний клімат. З біологічною матір?ю ОСОБА_6 не бачилася з моменту оформлення письмової відмови.
З матеріалів справи встановлено, що також не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 періодично цікавилася життям своєї дочки ОСОБА_6 , в тому числі за допомогою контактів обох бабусь та тітки дівчинки. 
Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).
Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).
У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Таким чином, при розгляді даної справи судом, приймаючи до уваги позицію представника служби у справах дітей Уманської міської ради Грохольської СМ., яка не вбачає необхідності у позбавленні ОСОБА_1 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_6 , оцінюючи докази в їх сукупності, не було встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
У справі відсутні докази застосування до ОСОБА_1 заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 .
При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати дівчинки ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично та свідомо продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Позивачем ОСОБА_2 та його представником не доведено, що поведінка відповідача ОСОБА_1 відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому позов ОСОБА_2 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
При цьому матеріалами справи встановлено факт проживання малолітньої ОСОБА_6 з її батьком ОСОБА_2 та перебування на його утриманні.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Положеннями ст.182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 СК України.
Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язків щодо дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 у своєму відзиві на позов та наданих поясненнях не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі частині зі всіх видів її доходу, до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв`язку з тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 як мати дитини також зобов`язана утримувати дочку, яка є малолітньою, враховуючи прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік матері, яка в змозі мати доходи на своє та утриманців проживання, суд вважає, що позовні вимоги з приводу їх стягнення та розміру знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. 
Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Стосовно зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 , оскільки видалив з телефону дівчинки номер телефону її матері, щоб зашкодити спілкуванню в телефонному режимі та категорично проти спілкування матері та дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі статтями 153, 157, 159 СК України дитина має право на безперешкодне спілкування з обома батьками. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею та участь у її вихованні, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати такому спілкуванню, якщо воно не перешкоджає нормальному розвитку дитини. 
У разі виникнення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини такий спір вирішується судом із визначенням способу участі того з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, виходячи із найкращих інтересів дитини.
Відповідно до ст.. 3 Конвенції про права дитини, ст.. 7 СК України та практики Європейського суду з прав людини першочергова увага в усіх рішеннях щодо дітей приділяється якнайкращому забезпеченню їхніх інтересів.
Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України», «Мамчур проти України», «Савін проти України», наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, однак особлива увага повинна приділятися саме найкращим інтересам дитини, які за своєю природою мають переважати.
Судом установлено, що малолітня ОСОБА_6 з 2017 року постійно проживає разом із батьком, який здійснює її виховання, забезпечує належні умови проживання, матеріальне забезпечення, навчання та розвиток.
Разом із тим, відмовляючи у задоволенні первісного позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і переконливих доказів її свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Отже, ОСОБА_1 залишається матір`ю дитини та має рівні з батьком права й обов`язки щодо участі у її вихованні.
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує тривалий конфлікт, який фактично унеможливив самостійне врегулювання питання щодо порядку спілкування матері з дочкою.
Матеріалами справи також підтверджується, що після припинення спільного проживання сторін безпосереднє спілкування матері з дитиною було вкрай обмеженим, окремі зустрічі супроводжувалися конфліктами між батьками, що негативно впливало на психологічний стан малолітньої ОСОБА_6 .
Разом із тим судом не встановлено обставин, які б свідчили, що спілкування дитини з матір`ю саме по собі створює небезпеку для її життя, здоров`я чи морального розвитку.
Враховуючи тривалу відсутність сталих особистих контактів між матір`ю та дочкою, суд погоджується з поясненнями представника служби у справах дітей про необхідність поступового відновлення сімейних зв`язків.
Суд бере до уваги вік дитини, сформоване середовище її проживання, сталі соціальні зв`язки, а також необхідність забезпечення емоційної стабільності малолітньої.
За таких обставин визначення способу участі матері у вихованні дитини повинно забезпечити одночасно: реалізацію права матері на участь у вихованні дитини; право дитини підтримувати особисті стосунки з обома батьками; збереження звичного способу життя малолітньої; поступове відновлення довірливих відносин між матір`ю та дочкою.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про визначення способу участі матері у вихованні дитини є обґрунтованою, однак заявлений позивачем порядок спілкування не повною мірою відповідає найкращим інтересам малолітньої ОСОБА_6 з огляду на тривалу відсутність безпосереднього спілкування між ними.
З метою забезпечення поступової адаптації дитини до відновлення особистих контактів із матір`ю суд вважає за необхідне встановити поміркований порядок спілкування, який унеможливить психологічне навантаження на дитину та сприятиме відновленню сімейних зв`язків.
Саме такий спосіб захисту, на переконання суду, відповідатиме принципу пропорційності, забезпечить баланс між правами обох батьків та, насамперед, якнайкраще відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_6 .
Оскільки зустрічний позов є немайновим, суд задоволив його частково і неможливо визначити відсоток задоволення вимог, тому судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання зустрічного позову слід залишити за нею.
З ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 263, 265, 268 ЦПК України,  суд

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2023 до досягнення нею повноліття.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Уманської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку батька шляхом визначення способу спілкування матері з дитиною – задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити ОСОБА_1 спосіб її участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином:
1.Протягом 6 місяців з дня набрання рішення законної сили: безперешкодні зустрічі з 
дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 14.00 год., без присутності батька; шляхом телефонного зв`язку, відеозв`язку та інших електронних засобів зв`язку щоденно з 09.00 до 21.00 з урахуванням режиму дня, навчання, стану здоров`я та бажання дитини; 
2. Після спливу шести місяців з дня набрання рішенням законної сили шляхом: 
безперешкодних зустрічей з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 16.00 год., без присутності батька з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини; безперешкодне проведення з дитиною відпустки у літній період до 14 діб для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з батьком дитини, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини; безперешкодні зустрічі з дитиною у день її народження кожний рік з 09.00 год. до 17.00 год. у присутності батька з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини; шляхом телефонного зв`язку, відеозв`язку та інших електронних засобів зв`язку щоденно з 09.00 до 21.00 з урахуванням режиму дня, навчання, стану здоров`я та бажання дитини.
В іншій частині зустрічного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1331,20 грн..
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя  Леся Сергіївна Годік