ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 214/3935/22
провадження № 61-6127св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_5 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей

за касаційною скаргою адвоката Заборського Олександра Валентиновича як представника ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2025 року у складі судді Попова В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2026 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визначити порядок його участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, шляхом встановлення зустрічей і перебування з дітьми: 
1) під час перебування дітей в Україні - періодичні особисті побачення і проживання з дітьми відбуватимуться не менше половини часу на тиждень, за наступними графіками, які погоджуються між батьком і матір`ю: або тиждень через тиждень, починаючи з 08:00 кожного понеділка; або через кожні 2 дні, при цьому час передачі дітей від матері до батька визначається або о 08:00 або о 20:00; або через кожні 3 дні, при цьому час передання дітей від матері до батька визначається або о 08:00, або о 20:00, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних центрів, відвідування місця проживання батька, в тому числі під час ночівель з повідомленням матері про місце перебування дітей під час реалізації батьком права на контакт з дітьми; 
2) під час його перебування в Республіці Польща або в іншій країні світу, де також можуть проживати відповідачка і діти, періодичні особисті побачення з дітьми, що відбуватимуться не менше половини часу на тиждень (місяць), наступними графіками, які погоджуються між батьком та матір`ю: або тиждень через тиждень, починаючи з 08:00 кожного понеділка; або через кожні 2 дні, при цьому час передачі дітей від матері до батька визначається або о 08:00 або о 20:00; або через кожні 3 дні, при цьому час передачі дітей від матері до батька визначається або о 08:00 або о 20:00, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних центрів, відвідування місця проживання батька, в тому числі під час ночівель з повідомленням матері про місце перебування дітей під час реалізації батьком права на контакт з дітьми та зобов`язати відповідача повідомляти його про місце проживання дітей, або про зміну місця проживання, зміну телефонних номерів та акаунтів у соцмережах дітей та відповідачки, якщо такі відбудуться, та не блокувати його телефони й акаунти; 
3) зобов`язати відповідачку надати йому інформацію про наявні засоби зв`язку (номер телефону, скайпу тощо) для спілкування з дітьми, надавати йому інформацію про зміну номера телефону її та дітей, облікового запису скайпу, телеграму, вайберу та інших засобів зв`язку, необхідних для спілкування з дітьми, а також місце проживання дітей та інформувати щодо людей, з якими може проживати відповідачка і їх діти, щоб невідомі особи зі злочинного світу або девіантної поведінки не могли становити загрозу дітям.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що сторони з 19 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак із 24 жовтня 2021 року вони проживають окремо. Сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які з березня 2022 року проживають разом із відповідачем у Республіці Польща. Відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми та в участі у їх вихованні, підбурює дітей не спілкуватись із батьком, постійно змінює номери телефонів та акаунти в соціальних мережах, блокує акаунти позивача та його телефонні номери.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 14 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач із дітьми проживає за межами України, що виключає безумовну підсудність цієї справи судам України за правилами статей 75, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки на момент звернення позивача до суду з цим позовом відповідач з дітьми вже постійно не проживали на території України.

Районний суд м. Кракова (Республіка Польща) розглянута по суті справа щодо вирішення тотожного спору, зокрема, між тими самими сторонами, у тому числі, про той самий предмет і з тих самих підстав, як і заявлено у цій справі щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей.

Польський суд постановив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4, заборонити ОСОБА_5 контакти з синами та відхилив заяву ОСОБА_5 про встановлення контактів і визначення місця проживання дітей, що виключає вирішення питання щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Дніпровський апеляційний суд постановою від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_5. , від імені якого діє адвокат Заборський О. В., залишив без задоволення. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2025 року змінив, виклав його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю й необґрунтованістю позовних вимог.

Компетентний суд за місцем фактично проживання малолітніх дітей зробив висновок стосовно доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та забороні ОСОБА_5 контактів з дітьми.

Позивач не надав доказів стосовно доцільності його участі у вихованні дітей та надання йому можливості спілкування з дітьми.

Короткий зміст касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Заборський О. В. як представник ОСОБА_5. просить скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23, від 14 червня 2023 року у справі № 462/5189/20, від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22, від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20, від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20, від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18, від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22, від 04 травня 2022 року у справі № 696/805/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22, від 16 жовтня 2024 року у справі № 509/7128/21.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Відповідач після виїзду з дітьми за кордон системно перешкоджає батьку у спілкуванні з дітьми, змінює контакти, відмовляється надати будь-яку інформацію щодо них.

Суди не дослідили обставин справи, не перевірили доказів, не надали оцінки поведінці відповідача. Рішення судів призвело до повної ізоляції дітей від батька, що суперечить інтересам дітей та принципам сімейного права. 

Суди не встановили обставин, які свідчили б про наявність загрози для дітей або негативного впливу батька на них. 

Суди надали рішенню іноземного суду юридичну силу без дотримання процедури його визнання. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

22 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Сторони з 19 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 травня 2022 року розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2021 року і до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_2 разом із дітьми з березня 2022 року проживають у Республіці Польща.
(копії свідоцтв, видані віцеконсулом Генерального консульства України у Кракові, від 18 березня 2022 року щодо ідентифікації фізичних осіб, довідки про перебування з 07 липня 2022 року на консульському обліку в Генеральному консульстві України в місті Кракові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

Позивач ОСОБА_1 також проживає у Республіці Польща.
Відповідно до постанови Районного суду м. Кракова від 30 травня 2025 року суд, розглянувши справу, відкриту з ініціативи суду за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо обмеження батьківських прав, а також справу за заявою ОСОБА_5 за участю ОСОБА_2 про встановлення контактів та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також справу за заявою ОСОБА_2 за участю ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання та заборону контактів, постановив, зокрема, встановити, що немає підстав для обмеження батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_5 контакти з неповнолітніми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; відхилити заяву ОСОБА_5 про встановлення контактів та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; відхилити заяву ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення у формі контактів із неповнолітніми дітьми; скасувати п. 1 постанови від 14 березня 2023 року, який запроваджував нагляд судового куратора за здійсненням опіки ОСОБА_2 над неповнолітніми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на час триваючого провадження.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:
хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;
об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;
юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За обставинами цієї справи сторони та їх діти є громадянами України. Відповідач разом із дітьми у зв`язку з військовою агресією рф на стосовно України, а саме у березні 2022 року, виїхала до Республіки Польща. Позивач у подальшому також виїхав з України і проживає у Республіці Польща.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (частина перша статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Водночас відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону № 1906-IV, частини другої статті 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

У статті 20 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року, ратифікованого Постановою Верховної Ради України № 3941-XII від 04 лютого 1994 року (далі - Договір), вказано, що якщо відповідно до положень цього Договору порушення справи належить до компетенції органів обох Договірних Сторін, а клопотання про порушення справи подано до органу однієї з них, то компетенція органу іншої Договірної Сторони виключається.

Відповідно до пункту 1 статті 28 Договору в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. 

У справах, зазначених у пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання (пункт 3 статті 28 Договору).

При цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено частиною другою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України (принцип lis alibi pendens).

Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України).

Позови вважаються тотожними, якщо у спорі одночасно співпадають його сторони, підстави та предмет. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Тоді як предмет спору - це об`єкт, зокрема річ, щодо якого виник спір.

За пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України необхідна наявність одночасно трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 5863/947/23).

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 367/2617/21 (провадження № 61-21343св21) зазначено:
«Встановивши, що вимоги ОСОБА_2 у поданій ним до Окружного суду Праги 5 заяви на визначення місця проживання малолітнього сина з ним та стягнення з ОСОБА_5 аліментів на його утримання, та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина з нею та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на його утримання, подані до Ірпінського міського суду Київської області, є тотожними, спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. З наявних у матеріалах справи документів встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Окружного суду міської частини Праги 5 із відповідною заявою 03 березня 2021 року, тобто раніше, ніж ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою (12 квітня 2021 року). Відповідно до статті 21 Розділу І глави IV Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, якщо відповідно до положень цього Договору повноваження для розгляду справи мають органи юстиції обох Договірних Сторін, а заява про порушення справи вже була подана одному з органів юстиції однієї Договірної Сторони, то будь-який орган юстиції другої Договірної Сторони не вправі розглядати цю справу. Якщо одну і ту ж справу (між тими самими учасниками, з одного і того ж предмету, з тих самих підстав) було порушено в органах юстиції обох Договірних Сторін, компетенцію котрих встановлює цей Договір, орган юстиції, який порушив справу пізніше, залишає її без розгляду.».

Із цим позовом ОСОБА_1 звернувся у серпні 2022 року, просив визначити порядок його участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Суди встановили, що сторони також ініціювали у Республіці Польща судові процеси щодо здійснення батьківських прав стосовно спільних дітей.

Районний суд м. Кракова ухвалив постанову від 30 травня 2025 року у справі, відкриту з ініціативи суду за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо обмеження батьківських прав, а також за заявою ОСОБА_5 за участю ОСОБА_2 про встановлення контактів та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також за заявою ОСОБА_2 за участю ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання та заборону контактів.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та змінюючи мотиви такої відмови вказував про те, що в матеріалах справи немає доказів щодо визнання рішення іноземного суду в Україні, а наявність постанови іноземного суду станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду не виключала вирішення питання щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей національним судом України.

Однак апеляційний суд не врахував, що визначення підсудності справи з іноземним елементом має здійснюватися на момент відкриття провадження з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право» та положень міжнародного договору.

Оскільки сторони ініціювали у Республіці Польща судове провадження щодо здійснення батьківських прав стосовно спільних дітей, суд мав перевірити предмет і підстави позовів, які пред`явлені в Республіці Польща та в Україні, з`ясувати дату їх пред`явлення та який із них подано раніше, і з огляду на це вирішити питання про можливість застосування частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Однак такі обставини апеляційний суд не встановив та дійшов передчасного висновку про можливість розгляду справи по суті.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, тому касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно встановити всі обставини справи, надати їм належну оцінку та вирішити питання про можливість застосування частини третьої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» або розглянути спір по суті заявлених вимог.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Заборського Олександра Валентиновича як представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2026 року скасувати, справу направити на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 
Судді І. А. Воробйова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. КоротунКінець форми