| | Справа №760/30163/21 2/760/9298/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого- судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря - Омельяненко С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про захист честі, гідності та ділової репутації,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2021 року позивач звернувся із зазначеним позовом до Громадської ради доброчесності, Вищої кваліфікаційної комісії про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просить:
1) визнати недостовірною інформацію, яка опублікована на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, що належить Вищий кваліфікаційній комісії суддів України, у формі Висновку Громадської ради доброчесності від 24.04.2018 про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики;
2) зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України видалити з офіційного інтернет-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 Висновок Громадської ради доброчесності від 24.04.2018 про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом позивач зазначає, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 10.02.2012 за № 83/2012 його було призначено строком на п`ять років у місцевому адміністративному суді на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
На інтернет сайті ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить Вищій кваліфікаційній комісії суддів України 24.04.2018 було оприлюднено Висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений рішенням, яке оформлене протоколом електронного голосування від 24.04.2018.
Позивач, з метою спростування недостовірної інформації направив засобами поштового зв`язку на адресу ГРД наступні документи:
- 06.06.2018 письмові пояснення щодо висновку про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики;
- 08.06.2018 додатковий доказ до письмових пояснень, направлених 06.06.2018.
16.10.2019 позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики від 24.04.2018.
За результатами розгляду справи № 826/17156/18 за вказаним адміністративним позовом ОСОБА_1 . Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийняв постанову від 13.05.2021, якою рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 - скасовано, провадження в адміністративній справі закрито. Дане судове рішення мотивоване тим, що вимоги позивача не підлягають окремому розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляді.
Позивач вважає, що оскільки рішення ГРД у формі висновку не може бути оскаржено в суді, проте в мережі інтернет на офіційному сайті, володільцем якого є ВККС, фактично розміщена недостовірна інформація, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, єдиним способом захисту порушених прав є звернення до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації.
12.11.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями обрано суддю ОСОБА_2
19.11.2021 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва залишено вказану позовну заяву без руху.
23.06.2022 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третім особам копію позовної заяви з додатками.
14.11.2022 року на адресу суду від керівника Секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшов лист про неможливість представництва та самопредставництва комісії в судах та інших органах влади відповідними працівниками секретаріату та просив продовжити строк передбачений ЦПК України на подання відповідних заяв до суду. Разом з тим, керівник Секретаріату повідомив що Комісія є лише реєстр антом доменного імені «ІНФОРМАЦІЯ_3» та не має прав адміністратора зазначеного веб-сайту і можливості вносити будь-які зміни до інформації та документів на веб-сайті, зокрема завантажувати та видаляти документи.
02.08.2023 від представника ВККС надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому він заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.
Свої заперечення мотивував тим, що Рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема щодо судді Дніпропетровського кружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
Рішенням Комісії від 16 березня 2018 року № 53/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 21 лютого 2018 року, зокрема, судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, та допущено його до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
25 квітня 2018 року Комісією проведено співбесіду з ОСОБА_1 , під час якої встановлено, що до Комісії надійшла ухвала Вищої ради правосуддя від 02 лютого 2018 року № 305/1дп/15-18 «Про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1» і станом на день проведення із Позивачем співбесіди розгляд дисциплінарної справи не завершено. 
У зв`язку з цим, комісія дійшла висновку про необхідність зупинення проведення кваліфікаційного оцінювання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до розгляду Вищою радою правосуддя відкритої 02 лютого 2018 року відносно нього дисциплінарної справи та 25 квітня 2018 року ухвалила рішення № 531/ко-18, яким зупинила кваліфікаційне оцінювання Позивача.
Також відповідач зазначив, що згідно з пунктами 1.1 та 1.3 розділу І «Загальні положення» Порядку суддівське досьє формується і ведеться з метою використання інформації стосовно судді відповідно до Закону, а інформація, яка міститься у суддівському досьє, використовується, обліковується та зберігається відповідно до вимог Закону, Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», цього Порядку та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пункту 2.1 розділу II «Зміст суддівського досьє» Порядку зміст суддівського досьє становить сукупність визначеної Законом інформації про загальні відомості стосовно судді, відомості та документи, пов`язані з кар`єрою судді, ефективність здійснення суддею судочинства, про дисциплінарну відповідальність судді, відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, а також іншої інформації щодо відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання.
Відомості та документи, які має містити суддівське досьє, визначені частиною четвертою статті 85 Закону, до яких належить, зокрема, висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).
Пунктом 3 частини шостої статті 87 Закону встановлено, що Громадська рада доброчесності надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.
Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті громадської ради доброчесності в розділі «Висновки» режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_2), Громадською радою доброчесності 24 квітня 2018 року затверджено висновок про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
Пунктом 4.20 розділу IV «Ведення суддівського досьє» Порядку зазначено, що Висновок ГРД підлягає включенню до суддівського досьє невідкладно після його надходження.
Оскільки висновок ГРД від 24 квітня 2018 року до Комісії не надходив, то Комісії відповідно були відсутні правові підстави для включення його до суддівського досьє Позивача. Тому, висновок ГРД не породжував для ОСОБА_1 юридичних наслідків у межах проходження ним процедури кваліфікаційного оцінювання, а за таких обставин у даній справі відсутнє порушення прав останнього у сфері публічно-правових відносин.
Також відповідач зазначив, що вимога про видалення з офіційного інтернет-сайтуІНФОРМАЦІЯ_2висновок ГРД 24 квітня 2018 року про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, є безпідставною, оскільки Комісія є лише реєстрантом доменного імені «ІНФОРМАЦІЯ_3» на публічному домені ІНФОРМАЦІЯ_4, адміністратором якого є ТОВ «Хостмайстер», та не має прав адміністратора зазначеного веб сайту і можливості вносити будь-які зміни до інформації та документів на веб сайті, зокрема завантажувати та видаляти документи.
Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не наводить доказів того, що саме Комісія є власником інтернет-сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 та доказів того, що зазначена інформація порушує його особисті немайнові права.
З урахуванням наведеного, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
17.08.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просив залишити без розгляду відзив відповідача, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про захист честі, гідності та ділової репутації. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 справу передано для розгляду судді Усатовій І.А. у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 . 
Враховуючи, що сторони в судове засідання не викликались, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того, чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою виготовлення рішення дату складання повного його тексту, незважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
В Україні відсутнє окреме правове регулювання (спеціальний закон) Інтернет-ЗМІ. До таких правовідносин підлягають застосуванню: Конституція України, ЦК України, Закони України: «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформаційні агентства», «Про авторське право і суміжні права» тощо, а також міжнародні стандарти: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Загальна декларація прав людини, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, прецедентна практика Європейського суду з прав людини, Резолюція Ради ООН «Про сприяння, захист та здійснення прав людини в Інтернет (05.07.2012), Рекомендація КМРЄ щодо посібника з прав людини для Інтернет-користувачів (СМ/Rec(2014)6) тощо. 
Верховним Судом України щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивач просить спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів (копій).
Позивач звертаючись до суду та мотивуючи порушення своїх особистих немайнових прав долучає Висновок громадської ради доброчесності від 24 квітня 2018 року про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, який був опублікований на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 належить Вищій кваліфікаційній комісії суддів України не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ЗУ «Про авторські в суміжна права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, зокрема об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайта і (або) облікового запису власника цього веб-сайта, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом, а веб-сторінка - складова частина веб-сайта розташована за спеціальною адресою в мережі Інтернет.
Так, позивач у позові вказує, що автором оскаржуваної інформації та власником інтернет-сайту https://ІНФОРМАЦІЯ_3, де вона розміщена є Вища кваліфікаційна комісія суддів України, який визначений позивачем як відповідач у спорі.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що Комісія є лише реєстрантом доменного імені «ІНФОРМАЦІЯ_3» на публічному домені ІНФОРМАЦІЯ_4, адміністратором якого є ТОВ «Хостмайстер».
Таким чином відповідач не має прав адміністратора зазначеного інтернет-сайту https://ІНФОРМАЦІЯ_3 і можливості вносити будь-які зміни до інформації та документів на веб сайті, зокрема завантажувати та видаляти документи.
Позивачем не надано доказів, що вказаний офіційний інтернет сайт належить відповідачу і останній має право здійснювати дії, зазначені у вимогах позовної заяви.
Суд зазначає, що достовірно встановити власника можливо лише за умови вчинення певних дій - витребування інформації, які залежать від ініціативи позивача.
За умовами частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Разом з тим, позивач не заявляв клопотання про витребування доказів судом.
Отже, з огляду на вказане вище, позивач був обізнаний про можливість встановити належних відповідачів, але не вжив всіх залежних від нього заходів для цього.
Зазначені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що позивачем не доведено, що офіційний інтернет сайт належить саме Вищій кваліфікаційній комісії суддів України і, що вона має право видалити з офіційного інтернет-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2, Висновок громадської ради доброчесності від 24 квітня 2018 року про невідповідність судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
На ці обставини також посилався відповідач у відзиві на позовну заяву.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено факту поширення саме відповідачем недостовірної та такої, що завдає шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача інформації, тобто не доведено, що саме залучений відповідач має відповідати за позовом.
Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходь до висновку про недоведеність позивачем факту поширення недостовірної інформації та, що саме залучений відповідач має відповідати за позовом, а тому позов задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі.
Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат з відповідача, відсутні.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 15, 16, 277, 275, 277, 297, 299,302 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-84, 89-100, 133,141, 259, 263-265, 268-279 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя        І.А. Усатова