УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2056/26 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів    Бондар О.О., Шевчук А.М.
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/2056/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2026 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019 у розмірі 6 786,41 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 602,13 грн та заборгованість по комісії – 2 184,28 грн. Також просило стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 11.10.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22037000191086, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 9 741,88 грн із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування 12 місяців, тобто до 11.10.2020. Підписанням кредитного договору позичальник власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання про повернення наданих в тимчасове користування кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії, що передбачено кредитним договором. Первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 9 741,88 грн., проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 6 786,41 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4 602,13 грн та заборгованість по комісії – 2 184,28 грн. Зазначало, що 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/2021, за яким ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором в сумі 6 786,41 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4 602,13 грн та заборгованість по комісії – 2 184,28 грн. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2026 року у задоволенні позову ТОВ «Цикл Фінанс» відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Цикл Фінанс» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до відповідача за кредитним договором. На момент подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за відповідачем не виконано ні первісному кредитору, а ні новому, у зв`язку з чим наявна заборгованість за кредитним договором №22037000191086 у розмірі 6 786,41 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4602,13 грн та заборгованості по комісії в розмірі 2 184,28 грн. Звертає увагу на те, що ТОВ «Цикл Фінанс» помилково до позовної заяви надало виписки по особовому рахунку за кредитним договором №22036000170194 від 18.09.2019. Зазначає, що подання неналежних доказів у суді першої інстанції було зумовлене технічною помилкою, що є об`єктивною причиною та не свідчить про зловживання процесуальними правами з боку позивача. Вказує, що подання виписок за помилковим кредитним договором, які були додані до позовної заяви є недоліком доданих до позову доказів, які могли бути усунуті позивачем у разі залишення позовної заяви без руху. Однак, судом першої інстанції вже постановлено рішення яким відмовлено у задоволенні позовної заяви, що позбавило ТОВ «Цикл Фінанс» права звернутися до суду із заявою про усунення недоліків. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 11.10.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22037000191086, відповідно до умов якого, АТ «Банк Кредит Дніпро» надало клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 9 741,88 грн., із строком кредитування 12 місяців; кінцева дата повернення кредиту: 11.10.2020. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 11.10.2019 по 10.02.2020 – 6% від суми кредиту, з 11.02.2020 по 10.05.2020 – 4% від суми кредиту, з 11.05.2020 по 10.08.2020 – 3% від суми кредиту, з 11.08.2020 по 11.10.2020 – 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом - є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом – 0,001% річних; на прострочену заборгованість – 56,00% річних.
Розділом 2 договору визначено порядок погашення заборгованості за договором.
Так, у п. 2.1. договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.
Відповідно до п.2.2. договору дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору.
В розділі 4 договору зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором, де щомісячні платежі визначені з 11.10.2019 по 11.10.2020, визначена щомісячна сума платежу за кредитом, яка складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, та платежів за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку).
Також, 11.10.2019 ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі №22037000191086 від 11.10.2019.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» надано виписки по особовому рахунку за період з 18.09.2019 по 14.12.2021 по кредитному договору №22036000170194 від 18.09.2019.
15 грудня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №15/12/2021 від 11.10.2019 та актів прийому-передачі реєстру боржників від 15.12.2021, ТОВ «Цикл Фінанс» з 15.12.2021 набуло право грошової вимоги до боржників, в тому числі до боржника за кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019 в сумі 6 786,41 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту – 4 602,13 грн та сума заборгованості за комісією – 2 184,28 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №3251 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» згідно договору факторингу №15/12/2021 від 15.12.2021 здійснило оплату на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» в сумі 9 500 001,00 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 6 786,41 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4 602,13 грн та сума заборгованості за комісією – 2 184,28 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ТОВ «Цикл Фінанс» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019, а відповідач ці кошти отримала та користувалася ними. Матеріалами справи не підтверджується, що АТ «Банк Кредит Дніпро» надало кредитні кошти саме відповідачу за кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019, оскільки долученими до матеріалів справи виписками відображається рух операцій за кредитним договором №22036000170194 від 18.09.2019, який не укладався з ОСОБА_1 .
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за укладеними договорами.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року в справі №278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року в справі №760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року в справі №200/5647/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
У справі, що переглядається встановлено, що 11.10.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22037000191086, відповідно до умов якого, АТ «Банк Кредит Дніпро» надало клієнту на споживчі цілі фінансовий кредит у сумі 9 741,88 грн., із строком кредитування 12 місяців; кінцева дата повернення кредиту: 11.10.2020. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 11.10.2019 по 10.02.2020 – 6% від суми кредиту, з 11.02.2020 по 10.05.2020 – 4% від суми кредиту, з 11.05.2020 по 10.08.2020 – 3% від суми кредиту, з 11.08.2020 по 11.10.2020 – 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом - є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом – 0,001% річних; на прострочену заборгованість – 56,00% річних.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» надано виписки по рахунку за період з 18.09.2019 по 14.12.2021, які стосуються боржника ОСОБА_2 .
Також, вказана вище виписка відображає рух операцій по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 за період з 18.09.2019 по 14.12.2021.
Проте, умовами кредитного договору передбачено, що ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_2 .
До того ж, з долученої до матеріалів справи виписки слідує, що вона відображає рух операцій по кредитному договору №22036000170194 від 18.09.2019, який з ОСОБА_1 не укладався.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «Цикл Фінанс» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019, а відповідач ці кошти отримала та користувалася ними.
Матеріалами справи не підтверджується, що АТ «Банк Кредит Дніпро» надало кредитні кошти саме відповідачу за кредитним договором №22037000191086 від 11.10.2019, оскільки долученими до матеріалів справи виписками відображається рух операцій за кредитним договором №22036000170194 від 18.09.2019, який не укладався з ОСОБА_1 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що до апеляційної скарги ТОВ «Цикл Фінанс» долучено виписку по особовому рахунку за період з 11.10.2019 по 14.12.2021 щодо ОСОБА_1 по кредитному договору №22037000191086 від 11.10.2019.
Разом з тим, згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі №686/9366/20 (провадження №61-8136св22) зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Проте, зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.
За ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У постанові від 12 січня 2023 року у справі №9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що докази, які ТОВ «Цикл Фінанс» просить долучити до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції, існували на час розгляду справи судом першої інстанції.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, ТОВ «Цикл Фінанс» не надало доказів неможливості подання виписки по особовому рахунку за період з 11.10.2019 по 14.12.2021 щодо ОСОБА_1 по кредитному договору №22037000191086 від 11.10.2019 до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, долучена до апеляційної скарги виписка по особовому рахунку за період з 11.10.2019 по 14.12.2021 щодо ОСОБА_1 по кредитному договору №22037000191086 від 11.10.2019 не підлягає прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
На підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді  Бондар О. О. 

Шевчук А. М.