П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/22671/25

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Херсонської обласної прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа: ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А :

10 липня 2025 року Херсонська обласна прокуратура звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо невжиття заходів із скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747; 
- зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Херсонській області скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2020 року громадянину України ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому, після розроблення технічної документації на підставі поданої заяви ОСОБА_1 , у Державному земельному кадастрі була зареєстрована земельна ділянка із кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, однак протягом одного року майнові права на вказану земельну ділянку зареєстровані не були. 
У зв`язку із невжиттям Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області заходів щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки позивачем на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру направлено лист для вжиття відповідних заходів реагування, однак листом Держгеокадастру відмовлено у вжитті відповідних заходів та повідомлено про можливість оскарження дій або бездіяльності державного кадастрового реєстратора, зокрема, до суду в порядку, встановленому КАС України.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що земельним законодавством України не передбачено з`ясування державним кадастровим реєстратором причин нездійснення заявником реєстрації речового права на земельну ділянку протягом року, а тому у відповідача не виникав обов`язок щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. 
Крім того, відповідач також вказував, що предметом даного публічно-правового спору є нездійснення реєстрації майнових прав на земельну ділянку, яка має перебувати у комунальній власності відповідної територіальної громади, а тому контроль за земельною ділянкою має покладатися на відповідну територіальну громаду. При цьому, незалучення до розгляду справи власника земельної ділянки та особи, яка ініціювала питання про реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі може порушити їх майнові права. 
Третя особа – ОСОБА_1 письмових пояснень по суті позовних вимог до суду першої інстанції не надав. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у задоволені позовних вимог Херсонської обласної прокуратури відмовлено повністю. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, апелянт наголошує, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у тому, що вона виникла саме з часу відмови у проведенні скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі вимог земельного законодавства України після отримання Держгеокадастром листа прокурора, у якому зазначалося про те, що сформована земельна ділянка № 6520384500:03:001:0747 не має власника понад рік після її реєстрації як об`єкта нерухомого майна. 
Апелянт наголошує, що передумови для скасування реєстрації ділянки в Державному земельному кадастрі у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області виникли саме після отримання такої інформації від прокурора, а ігнорування необхідності виконання кадастровими реєстраторами приписів ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону № 3613-VІ є протиправною бездіяльністю. 
Посилаючись на практику Верховного Суду, апелянт зауважує, що вина заявника, як кваліфікаційна ознака може бути як у формі дії, так і бездіяльності, тобто може передбачати активну чи пасивну поведінку особи.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу – без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів електронної справи вбачається, що 14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Білозерського району Херсонської області за межами населеного пункту (с. Понятівка) – частини земельної ділянки 6520384500:03:001:0569 для індивідуального садівництва. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 23.07.2020 № 180-УБД «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1200 га, із цільовим призначенням – для ведення садівництва.
01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до директора ПП «Гео-Прайм» у якій просив виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею – 0,1200 га для індивідуального садівництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області (за межами населених пунктів), на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 23.07.2020 року № 180-УБД. 
До заяви додано: копію паспорту та РНОКПП; наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.
20 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державного кадастрового реєстратора із заявою № ЗВ-9700672972021 про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Херсонська область, Білозерський район, Микільська сільська рада.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6508870112021 від 20.01.2021 року слідує, що відділом у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 20 січня 2021 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 01.10.2020 року ПП «Гео-Прайм» відповідно до заяви ОСОБА_1 № ЗВ-9700672972021 зареєстровано земельну ділянку площею 0,1200 га в Херсонській області Білозерському районі Микільської сільської ради із присвоєнням кадастрового номеру 6520384500:03:001:0747.
У графі форма власності зазначено, що інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.
Херсонською обласною прокуратурою 07.03.2025 року за № 12-67 вих-25 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надіслано лист щодо наявних порушень вимог законодавства та про наявність підстав для скасування державним реєстратором державної реєстрації вказаної ділянки в Державному земельному кадастрі.
Листом за № 10-21-0.202-1077/2-25 від 09.04.2025 року Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомило Херсонську обласну прокуратуру, що без доведення вини особи (заявника) не вбачає підстав для скасування земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
У зв`язку із невжиттям Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області заходів щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки Херсонською обласною прокуратурою на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 13.05.2025 за №12-129 вих-25 направлено лист для вжиття відповідних заходів реагування.
Листом Держгеокадастру від 21.05.2025 № 10-28-0.214-4679/2-25 відмовлено у вжитті відповідних заходів та повідомлено про можливість оскарження дій або бездіяльності державного кадастрового реєстратора, зокрема, до суду в порядку, встановленому КАС України.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача стосовно невжиття заходів щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки та звернувся до суду із даним позовом. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передумов, визначених земельним законодавством для виникнення у відповідача обов`язку щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, у даному конкретному випадку, не виникло.
Крім того, окружний адміністративний суд зазначив, що в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, знаходження земельної ділянки в зоні активних бойових дій та щоденних, систематичних обстрілів російським агресором Микільської територіальної громади, яка розташована на правому березі р. Дніпро, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 покинув в результаті таких дій Херсонську область і є ВПО, вчинення ним дій щодо реалізація свого права на оформлення права власності на земельну ділянку є ускладненою чи неможливою. Та обставина, що річний термін реєстрації майнових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747 фактично збігає 20.01.2022 року, (проект землеустрою на підставі заяви ОСОБА_1 , зареєстрований 20.01.2021) тобто до початку збройної агресії, зазначене не впливає на висновки суду про відмову прокурору у задоволенні позовних вимог, оскільки з 22.01.2022 року у ГУ Дергеокадастру тільки виникає право відповідно до своїх повноважень виконати приписи законодавства щодо встановлення вини заявника та можливого скасування реєстрації. Такі обставини, з урахуванням війни в України та наведеного судом вище, є поважними причинами їх невчинення як зі сторони відповідача, так і ОСОБА_1 .
При цьому, суд першої інстанції вказав, що в разі недотримання ГУ Держгеокадастру приписів статті 79-1 ЗК України, частини десятої статті 24 Закону №3613-VI та не встановлення вини заявника існують значні ризики порушенням прав ОСОБА_1 .
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За приписами ч.3 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України "Про прокуратуру".
Згідно ч.3 ст.23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 р. у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
У справі, що розглядається, позовну заяву прокурора обґрунтовано відсутністю органу, уповноваженого державою звертатися до суду з позовом за захистом інтересів держави.
Відповідно до положень абз.3 ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.
Згідно із пп.2 п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (надалі Порядок), державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру.
При цьому за абз.5-6 п.114 Порядку у разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпунктах 2,3 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це за формою згідно з додатком 23 особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.
Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації:
набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора;
відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи;
зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів (п. 3 Положення № 15).
Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Приписами п. 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі Порядок № 1051) встановлено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.
Підпунктом 3 пункту 6 Порядку № 1051 визначено, що до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та державних кадастрових реєстраторів його територіальних органів (у тому числі таких, що провадять свою діяльність на районному (міському) рівні, в мм. Києві та Севастополі) належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.
Положеннями пп.2 п.114 № 1051 встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру.
При цьому підстави для скасування Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки встановлені, зокрема, у ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до положень якої державна реєстрація земельної ділянки скасовується у разі:
поділу чи об`єднання земельних ділянок;
якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Аналогічні положення містяться також у Земельному кодексі України, відповідно до ч.13 ст.79-1 якого земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що однією із підстав для припинення земельної ділянки як об`єкта цивільного права є те, що у випадку не здійснення реєстрації речових прав на земельну ділянку з вини заявника державна реєстрація скасовується. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.01.2021 року Відділом у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 20 січня 2021 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 01.10.2020 року ПП «Гео-Прайм» відповідно до заяви ОСОБА_1 № ЗВ-9700672972021 зареєстровано земельну ділянку площею 0,1200 га в Херсонській області Білозерському районі Микільської сільської ради із присвоєнням кадастрового номеру 6520384500:03:001:0747.
У графі форма власності зазначено, що інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня.
Згідно наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації (довідка № 434619951 від 08.07.2025 року) вбачається, що реєстрація речових прав на ділянку з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747 понад рік з дня її державної реєстрації, не проводилась.
Судова колегія зазначає, що питання наявності вини заявника як кваліфікаційної ознаки для вчинення такої реєстраційної дії неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду.
Зокрема, у постанові від 24.04.2019 у справі № 826/4542/18 (провадження №К/9901/5517/19) Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що вина заявника як кваліфікаційна ознака для вчинення такої реєстраційної дії може бути як у формі дії, так і бездіяльності, тобто може передбачати активну чи пасивну поведінку особи. 
До того ж, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у зв`язку з відсутністю державної реєстрації речового права на земельну ділянку протягом одного року з дня реєстрації земельної ділянки, відповідач мав достатні правові підстави для скасування державної реєстрації відповідної земельної ділянки.
Аналогічний правовий підхід міститься і в постановах Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №640/25083/19, від 06.10.2022 у справі №260/2081/21, від 21.08.2023 у справі №818/555/18.
За встановлених обставин та наявного правового регулювання, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що у даному випадку відповідачем не допущено протиправної бездіяльності, адже питання стосовно наявності чи відсутності підстав для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідачем після отримання листа від Херсонської обласної прокуратури взагалі не вирішувалося. 
При цьому, судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції, що обставина збройної агресії Російської Федерації проти України може бути виправданою підставою для зволікання ОСОБА_1 стосовно вчинення ним дій з проведення державної реєстрації майнових прав на земельну ділянку, оскільки протягом усього часу з моменту формування земельної ділянки як об`єкта нерухомого майна і по дату розгляду цієї справи, в ході розгляду якої ОСОБА_1 отримував кореспонденцію, а отже, достеменно знаючи про її існування, не вчинив жодної дії щодо проведення державної реєстрації права власності, попри те, що строк на проведення реєстрації майнових прав сплинув ще до початку дії воєнного стану в Україні. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невжиття заходів із скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог з вищевикладених мотивів. 
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
За змістом частин 6 та 7 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора забороняється, крім випадків, встановлених цим Законом.
Судова колегія звертає увагу, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи відсутність доказів реєстрації речових прав на ділянку з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747 понад рік з дня її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, судова колегія робить висновок про необхідність зобов`язання відповідача привести у відповідність до вимог чинного законодавства України відомості в Державному земельному кадастрі відносно державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні суду. 
На переконання колегії суддів, з урахуванням вимог статті 2 та 9 КАС України, такий спосіб судового захисту державних інтересів не призведе до порушення будь-чиїх прав, в тому числі й ОСОБА_1 , адже на відповідача даним судовим рішенням не покладається обов`язок здійснити проведення реєстраційних дій скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, а відповідач має лише вжити заходи стосовно приведення у відповідність наявної інформації в Державному земельному кадастрі відносно спірної земельної ділянки у межах наявних у нього повноважень. 
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З викладеного вбачається, що доводи апеляційної скарги спростовують зроблені висновки суду першої інстанції, а відтак судова колегія вбачає правові підстави для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат з підстав визначених ч. 2 ст. 139 КАС України, оскільки судовий збір у разі задоволення позовних вимог суб`єкта владних повноважень не відшкодовується, а інших судових витрат не встановлено. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 18 липня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року – скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Херсонської обласної прокуратури. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо невжиття заходів із скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747. 
Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Херсонській області привести у відповідність до чинного законодавства України відомості в Державному кадастрі відносно державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6520384500:03:001:0747, з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко