ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року	справа № 380/11151/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невжиття заходів для звільнення ОСОБА_1 із військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі пп «ж» п. З ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 01 березня 2023 року, укладеного під час дії воєнного стану, на підставі п.п. «ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що 01.03.2023 він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. 
01.03.2026 строк дії контракту закінчився, однак відповідач протиправно не звільнив його з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби.
Просив задовольнити позов.
Ухвалою від 05.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що позивач не звертався до відповідача із рапортом по команді пр звільнення зі служби, відтак, вважає, що жодні права позивача не порушені. 
Суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , до списків якої зарахований 30.12.2025 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №364
01 березня 2023 року позивач уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу. Цей контракт підписано позивачем та командиром військової частини НОМЕР_4 на три роки.
Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» статті 23 пункту 9 підпункту 2 продовжено дію контракту з 01.03.2026 до оголошення рішення Президента про демобілізацію та термін необхідний ля прийняття рішення щодо укладення нового контракту (наказ командира військової частини НОМЕР_1 №97 від 07.04.2026) 
Позивач вказав, що він не надавав жодної згоди на продовження контракту, а тому вважає, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, оскільки не припинив контракту та не звільнив позивача з військової служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Станом на день виникнення спірних правовідносин між сторонами в України діє воєний стан.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII (далі також Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Згідно з частинами другою, четвертою статті 2 Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, пункт 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як встановив суд, позивач не звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби. 
При цьому, як видно з позовної заяви, то позивач сам наголосив на тому, що з рапортом про звільнення зі сліжби до відповідача він не звертався.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для прийняття будь-якого рішення стосовно звільнення позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Судові витрати не розподіляються через звільнення позивача від їх сплати.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати не розподіляти.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 20.07.2026.

Суддя Лунь З.І.