ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.08.2026 | Справа № 910/14711/24
Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву Громадська організація "Львівська група" про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Атлант" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдберрі" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Громадська організація "Львівська група"
про захист ділової репутації
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавництво Атлант" (далі - ТОВ "Видавництво Атлант") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдберрі" (далі - ТОВ "Голдберрі") про захист ділової репутації.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 16.01.25. Залучено Громадську організацію "Львівська група" (далі - ГО "Львівська група") до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні Відповідача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025, позов задоволено повністю.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2026 касаційну скаргу ГО "Львівська група" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 у справі №910/14711/24 скасовано, а справу №910/14711/24 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 справу №910/14711/24 передано на розгляд судді Мудрому С.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 справу №910/14711/24 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 07.04.2026. Запропоновано сторонам до 03.04.2026 надати письмові пояснення по справі з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2026.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2026 відмовлено у задоволенні позову.
16.06.2026 через систему "Електронний суд" ГО "Львівська група" подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій спросила стягнути з ТОВ "Видавництво Атлант" 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Згідно з частиною 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У додаткових поясненнях від 09.03.2026 та у судовому засіданні 16.06.2026 до закінчення судових дебатів у справі представником Третьої особи зроблено усну заяву про надання доказів, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України.
Оскільки рішення у даній справі ухвалено 16.06.2026 і заява про ухвалення додаткового рішення подана у той же день, тому, докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, були подані у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України.
Згідно з частиною 9 статті 129 ГПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
У відповідності до статті 131^2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.
Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.
Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
На підтвердження вимоги про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у сумі 30 000,00 грн, Третьою особою було додано копії, зокрема: Договору про надання правової допомоги №1 від 12.01.2025, Додатку №4 від 03.03.2026 до вказаного правочину, Акту прийому-передачі наданих послуг №4 від 16.06.2026, свідоцтва про право на зайняття Воробйовим Євгеном Леонідовичем адвокатською діяльністю Серії ДН №5299 від 26.12.2018 та Довіреністю, виданої 07.10.2024 Третьою особою на ім`я вказаного адвоката.
За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
12.01.2025 між ГО "Львівська група" (Клієнт) та адвокатом Воробйовим Євгеном Леонідовичем (Адвокат) було укладено Договір №1 про надання праоввої допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту, а саме:
- збирати інформації в інтересах клієнта в усіх державних органах, установах організаціях та юридичних, фізичних осіб, шляхом надсилання адвокатських запитів, проведення опитування та інших дій передбачених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
- представляти інтереси Клієнта в усіх судах першої інстанції, апеляційної інстанції, Верховному Суді з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику з правом складання та підпису всіх необхідних процесуальних документів, без будь - яких обмежень.
Згідно з пунктом 4.1. Договору сторони домовились, що послуги адвоката визначені п.1.1 даного договору, визначаються в окремих додатках, які є невід`ємною частиною договору
Також 03.03.2026 між ГО "Львівська група" (Клієнт) та адвокатом Воробйовим Євгеном Леонідовичем (Адвокат) було підписано Додаток №4 до вказаного Договору, за яким у відповідності до виконання пункту 4.1 Договору Сторони погодили, що вартість послуг у справі №910/14711/24 при повторному розгляді у суді першої інстанції складає: надання консультації по справі - 3 000,00 грн, складання письмових пояснень - 20 000,00 грн, участь у судових засідання в режимі відеоконференції - 4 000,00 грн. за одне судове засідання.
16.06.2026 між Адвокатом та Клієнтом було складено Акт прийому-передачі наданих послуг №4 на загальну суму 35 000,00 грн:
- надання консультації по справі - 3 000,00 грн;
- складання письмових пояснень - 20 000,00 грн;
- участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 07.04.2026, 02.06.2026, 16.06.2026 - 12 000,00 грн.
Підписавши та скріпивши вказаний акт печатками, Адвокат та Третя особа засвідчили відсутність жодних претензій та зауважень щодо наданих послуг.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 ГПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання Адвокатом послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між ними розмірі 35 000,00 грн.
У частині 4 статті 129 ГПК України закріплено загальне правило розподілу судових витрат.
Проте у частині 5 наведеної норми ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.
Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
У пунктах 119, 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Висновки, аналогічні відображеним вище, також викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №910/1964/21.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У пункті 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 зазначено, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Таким чином, вирішуючи заяву/клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як було раніше встановлено судом, 16.06.2026 між Адвокатом та ГО "Львівська група" було складено Акт прийому-передачі наданих послуг на суму 35 000,00 грн.
Проаналізувавши зміст наданих послуг згідно вказаного Акту, суд дійшов висновку про те, що вартість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції у розмірі 4 000,00 грн за одне засідання, а також за подання додаткових пояснень від 10.03.2026 у розмірі 20 000,00 грн завищеною. Таким чином, на думку суду, співрозмірною ціною за послугу щодо участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції є 2000,00 грн (за одне засідання) та 10 000,00 грн за подання додаткових письмових пояснень.
Отже, на думку суду, обґрунтований розмір витрат Третьої особи на професійну правничу допомогу становить 19 000,00 грн (надання консультації по справі - 3 000,00 грн, складання письмових пояснень - 10 000,00 грн, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 07.04.2026, 02.06.2026, 16.06.2026 - 6 000,00 грн).
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову ТОВ "Видавництво Атлант" було відмовлено повністю, виходячи з положень статті 129 ГПК України, судові витрати ГО "Львівська група" як третьої особи, яка заперечувала проти позовних вимог, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, понесені під час другого розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на ТОВ "Видавництво Атлант" у розмірі 19 000,00 грн.
Крім цього, у заяві про ухвалення додаткового рішення від 16.06.2026 ГО "Львівська група" просила стягнути з ТОВ "Видавництво Атлант" 14 534,40 грн за подання касаційної скарги.
У разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Однак у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №756/8056/19.
Відповідно до частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Положеннями частини 1 статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За частиною 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".
Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 3 028,00 грн.
За умовами підпункту 2 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми (підпункту 6 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
За подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми (підпункту 7 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки ТОВ "Видавництво Атлант" було заявлено 3 немайнові вимоги, тому при поданні апеляційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 10 900,80 грн (3 028 грн х 3-ри немайнові вимоги) х 100 % (ставка) х 0,8 коефіцієнту), а касаційної скарги - 14 534,40 грн (3 028 грн х 3-ри немайнові вимоги) х 200 % (ставка) х 0,8 коефіцієнту).
Судом встановлено, що за подання апеляційної скарги ТОВ "Голдберрі" було сплачено 10 900,80 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №64870 від 31.07.2025, а за подання касаційної скарги ГО "Львівська група" було сплачено 14 534,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №1011 від 15.12.2025.
Таким чином, виходячи того, що за результатами нового розгляду у задоволенні позову ТОВ "Видавництво Атлант" було відмовлено, тому судові витрати ТОВ "Голдберрі" щодо сплати судового збору за подання апеляційної та судові витрати ГО "Львівська група" щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладаються на ТОВ "Видавництво Атлант".
Керуючись статтями 123-129, 221, 244 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Енергетична компанія України" про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Атлант" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369; ідентифікаційний код: 45346323) на користь Громадської організації "Львівська група" (79044, Львівська область, місто Львів, вулиця Чупринки, будинок 59, квартира 10; ідентифікаційний код: 38424816) 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 14534 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 40 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Атлант" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369; ідентифікаційний код: 45346323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Голдберрі" (03087, місто Київ, вулиця Адама Міцкевича, будинок 10, квартира 32; ідентифікаційний код: 35920776) 10 900 (десять тисяч дев`ятсот) грн 80 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Сергій МУДРИЙ