ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2798/26
08 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Головне управління, відповідач), у якому просить:
визнати протиправною відмову Головного управління в переведенні позивача на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
зобов`язати Головне управління перевести позивача на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” в розмірі передбаченому пункту "а" статті 13 цього Закону з 20.11.2025.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні та з 20.11.2025 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” частини першої статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) у розмірі 51% відповідних сум грошового забезпечення, є пенсіонером Державної кримінально-виконавчої служби України.
Позивач звернувся до Головного управління з заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ. Відповідач листом від 16.04.2026 відмовив у переведенні та перерахунку пенсії, вказавши, що для призначення пенсії відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ необхідно мати 25 календарних років вислуги.
Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача та зазначає, що його вислуга років на день звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у календарному обчисленні становить 19 років 03 місяці 05 днів, а в пільговому обчисленні 25 років 02 місяці 28 днів, тому він має право на пенсійне забезпечення згідно з пункту “а” частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
13.05.2026 від Головного управління до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач позовних вимог не визнає та вказує, що відповідно до наказу від 19.11.2025 Державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№ 26) вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 03 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 02 місяці 28 днів. В той же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. З огляду на вказане просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Наказом Державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№ 26) від 19.11.2025 № 87/ОС-25 ОСОБА_1 звільнений 19.11.2025 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, за власним бажанням, відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” та частини п`ятої статті 23 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України”. У наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення становить: у календарному обчисленні 19 років 03 місяці 05 днів, у пільговому обчислені 25 років 02 місяці 28 днів (а.с.9).
З 20.11.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту “б” частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив перевести його на пенсію за вислугу років згідно з пунктом “а” частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ в розмірі передбаченому пункту "а" статті 13 цього Закону з моменту настання права на пенсію, а саме 20.11.2025 (а.с.7).
Листом від 16.04.2026 Головне управління повідомило позивача, що він звільнений зі служби з органів виконання покарань 19.11.2025, а відповідно до пункту “а” статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. 
Також повідомило, що в даний час виплата пенсії проводиться за 26 років страхового стажу в розмірі 51% відповідних сум грошового забезпечення (а.с.8).
Не погоджуючись з відмовою відповідача в переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ, позивач звернувся до суду з цим позовом.
До спірних правовідносин суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначає Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII.
Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
За змістом пункту “б” частини першої статті Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Судом встановлено, що позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби і на момент звільнення його вислуга в пільговому обчисленні становила більше 25 календарних років.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років особі, яка проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Крім того, у постановах від 18.02.2025 у справі №520/14878/23 та від 26.02.2025 у справі № 560/14729/23, аналізуючи аналогічні правовідносини щодо пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, Верховний Суд дійшов висновку про те, що право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення спірних правовідносин.
Подібний підхід застосований також і у постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №420/29256/23, від 13.03.2025 у справі № 160/9410/24, від 19.06.2025 у справі №160/32341/23, від 28.11.2025 у справі №420/28161/23.
Отож, право осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби на зарахування вислуги, необхідної для призначення пенсії, в пільговому обчисленні визначене в першу чергу Законом № 2713-IV і такий обрахунок вислуги років для зазначених осіб не суперечить положенням статті 12 Закону №2262-ХІІ, а лише конкретизує його, надаючи можливість зарахування зазначеним особам календарної вислуги в пільговому обчисленні, у зв`язку зі специфічними умовами праці колишніх працівників кримінально-виконавчої служби.
Як вже було зазначено, позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби і на момент звільнення його вислуга в пільговому обчисленні становила більше 25 календарних років
За таких обставин, оскільки спеціальною нормою Закону № 2713-IV (частина четверта статті 23) передбачено пільгове зарахування вислуги років для призначення пенсії особам, які проходили службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ.
При цьому суд вважає безпідставним посилання відповідача на висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17, від 10.07.2019 у справі № 1840/3347/18 та від 22.08.2019 у справі №295/7220/16-а, оскільки останні сформульовані за інших фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання, що не є релевантним у спорі, що виник у цій справі. Наведені правові висновки стосуються загального підходу до можливості пільгового (кратного) обчислення стажу військової служби, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України від 17.07.1992 № 393 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб». Натомість, у спірних правовідносинах має місце застосування спеціального законодавчого регулювання, а саме положень частини четвертої статті 23 Закону № 2713-IV.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними дій Головного управління щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІ та зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ з моменту настання права на пенсію, а саме 20.11.2025.
Такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним, ефективним та достатнім у спірних правовідносинах. Крім того, зазначення у резолютивній частині судового рішення інших відомостей, окрім тих, стосовно яких виник спір, процесуальним законодавством не передбачено.
З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1331,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 29.04.2026 (а.с.12).
Керуючись статтями 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, код ЄДРПОУ 14035769) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 20.11.2025 на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.