Справа № 297/255/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року  м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді        ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025070000000008 від 05 січня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, тобто в тому, що він 20 жовтня 2025 року, близько 19 години 35 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 65 км/год. (шо є більшою за максимально допустиму у населених пунктах 50 км/год.) ділянкою автодороги по вул. Головна в с.Мочола зі сторони с. Чома у напрямку м. Берегове, у темний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, де дорога вкрита асфальтобетоном, в плані пряма, має по одній смузі руху у кожному напрямку, у той час у зустрічному напрямку з включеним світлом фар рухався невстановлений досудовим розслідуванням легковий автомобіль, водій ОСОБА_4 будучи засліпленим яскравим світлом фар зустрічного автомобіля продовжував рух, в наслідок чого, не вжив заходів до зменшення швидкості до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент засліплення, або виявлення небезпеки для руху, продовжив рухатися далі, в результаті чого, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4, 19.3 та 1.10 «небезпека для руху» Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не врахував дорожні умови, внаслідок чого навпроти будинку N?67 вказаної вище вулиці, допустив наїзд у своїй смузі руху на пішохода ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час рухалася у попутному напрямку правим краєм проїзної частини дороги та праворуч від себе штовхала велосипед.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди - пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишня мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді саден та синців лівої половини обличчя, рваної рани в місці кріплення лівої вушної раковин, відповідні крововиливи у м?які покриви голови, а також крововиливи під м`які мозкові оболонки в скроневій та лобній областях лівої півкулі головного мозку; закрита тупа травми грудної клітки у вигляді перелому хребта на рівні 8-9 грудних хребців з повним розривом спинного мозку на цьому рівні, з ознаками тиску по задній поверхні (остистих відростків) і ознаками розриву по передній поверхні, крововиливів у м?язи грудини, конструкційних переломів правих та лівих 1-7 ребер, прикореневих розривів легень, з крововиливом у праву плевральну порожнину у кількості 200 мл. рідкої крові та 100 г. кров?яних згортків, у ліву плевральну порожнину у кількості 150 мл. рідкої крові та 150 г. кров?яних згортків, уламкових переломів правої та лівої ключиць в лопаткових відділах з частковими переломами акроміонів, без пошкодження суглобової сумки плечових суглобів; закрита тупа травма живота у вигляді прикореневого розриву брижі кишківника, розривів по задній поверхні правої долі печінки, прикореневого розриву селезінки з крововиливом у черевну порожнину біля 550 мл. рідкої крові та біля 150 г. кров`яних згортків;закрита тупа травма тазу у вигляді розриву лобкового з?єднання, переломів в області клубово-крижових суглобів із зміщенням крижі в напрямку ззаду наперед і відповідними крововиливами у м?які тканини, а також в стінку верхнього відділу прямої кишки; відкритий перелом правої велико-і малої гомілкової кісток з ознаками тиску по задній поверхні і ознаками розтягнення - з боку передньої, закритий перелом правої велико- і малогомілкової кісток із ознаками тиску по задній поверхні і ознаками розтягнення по передній із локалізацію даних переломів в нижніх відділах правої та лівої гомілок.
Беручи до уваги все вище вказане встановлено, що причиною смерті ОСОБА_9 стала несумісна з життям тупа сукупна травма тіла, що утворилась майже одномоментно за механізмом удару-струсу і удару-ковзання, що виникла в умовах дорожньо-транспортної пригоди, а саме, зіткненні автомобіля що рухався з пішоходом. При цьому характер та локалізація тілесних ушкоджень свідчать про те, що в момент первинного контакту з
транспортним засобом, що рухалася ОСОБА_9 знаходилась у вертикальному
або близькому до нього положенні і була обернена до автомобіля переважно задньою поверхнею тіла із спричиненням вищеописаних переломів нижніх кінцівок, а також синців по задній поверхні лівої нижньої кінцівки. Крім цього також було сформовано конструкційний перелом хребта, що утворився при перерозгинання тіла в момент первинного удару виступаючими частинами автомобіля. Після чого відбулося закидування ОСОБА_9 на капот автомобіля з утворенням як переломів кісток тазу так і множинних розривів внутрішніх органів, а в подальшому - падіння на дорожнє покриття і ковзання по ньому.
Закрита черепно-мозкова травма утворилась за механізмом удару ковзання, що виникла як при ударі об частини автомобіля при закодуванні тіла на капот так і при ударі об дорожнє покриття і ковзанні по ньому. 
Несумісна з життям тупа сукупна травма тіла має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (п.п. 4.8., 2.1.2., п. 2.1.3. д, л, м, н, о Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р №б) та знаходиться у причинному зв?язку зі смертю.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4, 19.3 та 1.10 «небезпека для руху» Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв?язку з наступившими наслідками, а саме отримання пішоходом ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до її смерті. 
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю з підстав викладених у обвинувальному акті та пояснив, що 20 жовтня 2025 року їхав автомобілем марки «Volkswagen Passat» та рухався із с. Мочола в напрямку м. Берегове. Під час руху йому назустріч їхав інший легковий автомобіль із увімкненим світлом фар, яке його засліпило. Через це він своєчасно не помітив пішохода, яка рухалася проїзною частиною дороги, та допустив на неї наїзд. Після зіткнення він одразу зупинив автомобіль, вийшов із салону та побачив на проїзній частині дороги жінку, одягнену в одяг темного кольору. Зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася ненавмисно, заподіювати потерпілій шкоду він не бажав. У вчиненому щиро розкаявся. Просив суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні, підтвердила фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що загибла ОСОБА_8 була її свекрухою та пояснила, що 20 жовтня 2025 року ОСОБА_8 йшла до дому з похорон у с. Мочола. Разом з тим, ввечері їй стало відомо, що на вул. Головній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_10 , внаслідок якої ОСОБА_8 отримала численні тяжкі тілесні ушкодження та померла. Будь-яких матеріальних чи моральних претензій до ОСОБА_10 вона не має, цивільного позову не заявляла та на призначенні йому суворого покарання не наполягала. Питання щодо виду та міри покарання просила вирішити на розсуд суду.
Крім визнання обвинуваченим  ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина в ході судового розгляду кримінального провадження доведена наступним.
Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні пояснила, що 20 жовтня 2025 року у вечірній час доби вона разом із померлою ОСОБА_8 повертались до дому з похорону. Воии йшли пішки по проїзній частині автомобільної дороги в с. Мочола, при цьому, ОСОБА_8 вела поруч із собою велосипед. Після чого, на них наблизився автомобіль, який наїхав на ОСОБА_8 , яка від удару впала на дорогу. Після чого, водій зупинив автомобіль і підійшов до потерпілої. 
Так, 21.10.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025070000000449 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.10.2025 року встановлено, що огляд проведено на ділянці автомобільної дороги по вул. Головній у с. Мочола Берегівського району. Оглядом зафіксовано дорожню обстановку, ширину проїзної частини, напрямки руху учасників пригоди, стан дорожнього покриття, відсутність зовнішнього освітлення, місце виявлення слідів та предметів, а також кінцеве положення транспортних засобів. На місці події виявлено автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , та велосипед марки «Benetto» червоно-чорного кольору. Схемою до протоколу відображено розташування проїзної частини, узбіч, транспортних засобів, слідів і орієнтирів, а фототаблицею — загальний вигляд місця події та зафіксовані на ньому об`єкти.
Згідно протоколу огляду місця події від 20 жовтня 2025 року, проведеного у приміщенні будинку в с. Мочола, відповідно до якого в приміщенні виявлено тіло ОСОБА_8 без ознак життя. У протоколі детально зафіксовано положення тіла, його зовнішній вигляд, одяг та видимі тілесні ушкодження. До протоколу долучено фототаблицю із зображеннями загального положення тіла та окремих ділянок із зафіксованими ушкодженнями. Відомості цього протоколу підтверджують факт смерті потерпілої невдовзі після дорожньо-транспортної пригоди та стан її тіла після доставлення з місця події. 
Згідно результатами огляду ОСОБА_10 із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager», встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди проведено перевірку водія на стан алкогольного сп`яніння. Долучені роздруківки результатів тестування містять дані про час проведення перевірки, особу, яку перевіряли, та результат дослідження.
Протоколом огляду місця події від 12.11.2025 року встановлено, що що велосипед має раму, пофарбовану у червоно-чорний колір, та механічні пошкодження, локалізовані переважно в задній частині. Зокрема, зафіксовано деформацію та пошкодження заднього колеса, його елементів і прилеглих деталей. Фототаблицею відображено загальний вигляд велосипеда, його маркування та характер пошкоджень. Відомості протоколу узгоджуються з механізмом контакту велосипеда з автомобілем.
Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 12.11.2025 року встановлено що автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 має механічні пошкодження. Пошкодження виявлено у передній правій частині автомобіля, зокрема на елементах кузова, лакофарбовому покритті, передньому бампері, капоті та прилеглих деталях. До протоколу долучено фотознімки загального вигляду автомобіля, його номерного знака та окремих пошкоджених ділянок.
Протоколом огляду предмету та його перегляду від 24 жовтня 2025 року та долученим до нього флеш носій марки Wibrend 86B встановлено, що під час відтворення відеозапису зафіксовано ділянку вулиці Головної у с. Мочола, рух автомобіля у напрямку м. Берегове, рух велосипедиста проїзною частиною, момент їх зближення та подальший проїзд автомобіля. Протокол містить покадровий опис відеозапису із зазначенням часу та послідовності зафіксованих подій, а також фотознімки окремих кадрів. Відеозапис визнано речовим доказом.
Згідно висновокку експерта № 138-В за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведеної в період із 21 жовтня до 4 листопада 2025 року встановлено наявність у потерпілої сукупної травми тіла, зокрема закритої черепно-мозкової травми із саднами та синцями голови, переломами кісток черепа, ушкодженням оболонок і речовини головного мозку; закритої травми грудної клітки з множинними двобічними переломами ребер і ушкодженням органів грудної порожнини; травм верхніх і нижніх кінцівок, численних саден, синців та крововиливів. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути за обставин дорожньо-транспортної пригоди та за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя. Причиною смерті ОСОБА_8 стала несумісна із життям сукупна травма тіла. Між отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями та настанням її смерті наявний прямий причинний зв`язок. Під час судово-токсикологічного дослідження етилового алкоголю в крові потерпілої не виявлено.
Відповідно до висновоку експерта від 14 листопада 2025 року № СЕ-19/107-25/13228-ІТ, складеного за результатами інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що на момент дослідження система рульового керування автомобіля перебувала у працездатному стані та могла виконувати передбачені конструкцією функції. Робоча гальмівна система автомобіля перебувала в несправному стані через пошкодження елементів гальмівного приводу, однак виявлена несправність могла бути пов`язана з установленим на автомобілі додатковим обладнанням та не визначена як така, що виникла безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою. Система освітлення та світлової сигналізації автомобіля перебувала у технічно несправному стані: зафіксовано несправності переднього освітлення та окремих світлосигнальних приладів. Експерт зазначив, що характер окремих несправностей міг бути наслідком ударного навантаження під час пригоди, водночас частина дефектів мала експлуатаційний характер.
Згідно висновоку експерта від 18 листопада 2025 року № СЕ-19/107-25/13259-ІТ, складеного за результатами транспортно-трасологічного дослідження автомобіля «Volkswagen Passat» та велосипеда «Benetto» встановлено, що механічні пошкодження автомобіля зосереджені в його передній правій боковій частині, а пошкодження велосипеда — переважно в задній частині та в зоні заднього колеса. Виявлені пошкодження за характером і локалізацією є сумісними з контактною взаємодією передньої правої частини автомобіля із задньою частиною велосипеда. Детальний механізм та послідовність контактування за наданими матеріалами визначити не виявилося можливим. Імовірним місцем зіткнення визначено проїзну частину вул. Головної у с. Мочола поблизу будинку № 67, до місця початку зафіксованого осипу скла.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 4 грудня 2025 року за участю ОСОБА_10 , його захисника, свідка, понятих і перекладача. Під час слідчого експерименту ОСОБА_10 на місці події відтворив обставини руху автомобіля, указав напрямок свого руху, місце, з якого помітив велосипедиста, місце наїзду та місце зупинки транспортного засобу. За результатами проведених вимірювань визначено відстані між зазначеними учасником точками та складено відповідну схему. До протоколу долучено фототаблицю, яка відображає відтворення обставин пригоди.
Відповідно до висновоку експерта від 17 грудня 2025 року № СЕ-19/107-25/14431-ІТ, складеного за результатами інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що під час дослідження експерт виходив із даних огляду місця події, слідчого експерименту, показань учасників, параметрів дорожньої обстановки та швидкості руху автомобіля близько 65 км/год. Експертом установлено, що за заданих дорожніх умов загальна видимість у напрямку руху автомобіля становила приблизно 48 метрів, а видимість велосипедиста — близько 54 метрів. Розрахункова величина зупинного шляху автомобіля при швидкості 65 км/год становила приблизно 45,6–47,5 метра. У дорожній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто з моменту виникнення небезпеки негайно зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу та не перевищувати встановленої швидкості руху. За розрахунками експерта, водій мав технічну можливість запобігти наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування. Невідповідність дій водія зазначеним вимогам Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувала у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Наведені письмові докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою щодо часу, місця, учасників та механізму дорожньо-транспортної пригоди, підтверджують факт керування ОСОБА_10 автомобілем, факт наїзду на велосипедиста, характер і локалізацію пошкоджень транспортних засобів, отримання ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та наявність прямого причинного зв`язку між цими ушкодженнями і її смертю. 
Вищевказані докази надані стороною обвинувачення та досліджені судом в ході судового розгляду кримінального провадження, суд в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України визнає належними та допустимими доказами по даному кримінальному провадженню, які беззаперечно підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи кожний доказ, досліджений у судовому засіданні з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із сукупності всіх обставин вчинених діянь, суд прийшов до висновку, що вина  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. 
Суд, обираючи покарання обвинуваченому, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого  ОСОБА_4 , судом не встановлено. 
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому  ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, що підтверджується довідкою Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області №1356 від 10.12.2025 року, має встановлену інвалідність ІІІ групи, відповідно до посвідчення Серії ДДА №182507 від 20.12.2024 року, дані про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України відсутні.
Крім того, згідно характеристики Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області встановлено, що  ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 та має групу інвалідності. На теперішній час офіційно не працевлаштований, від мешканців села скарг та заяв на нього не надходило. 
Відповідно до довідки КНП «Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» №2326 від 11.12.2025 року встановлено, що  ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 15.01.2010 року з діагнозом:САЗ.  
Згідно досудової доповіді, наданої Берегівським РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, враховуючи спосіб життя обвинуваченого, інформацію, що характеризує його особистість, високий ризик вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення  ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк не становить високу небезпеку для суспільства.
Беручи до уваги викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про обрання міри покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а також вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого  ОСОБА_4 , без ізоляції від суспільства, що є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у відповідності до ст.75 КК України, з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, приходить до висновку за можливе призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Призначення  ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності кримінальних правопорушень.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року, після набрання вироком законної сили - скасувати.
Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У зв`язку з наведеним, суд вважає стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 10 695 (десять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок. 
Цивільний позов не заявлений.
Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.
Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення та згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з  ОСОБА_4  в користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 10 695 (десять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок. 
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року, після набрання вироком законної сили - скасувати.
Речові докази: 
-автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - повернути останній як власнику.
-велосипед марки «Benneto», жіночого типу, власником якого була ОСОБА_8 – повернути потерпілій ОСОБА_6 . 
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України. 

Суддя | | ОСОБА_13