Справа № 342/386/26 
Провадження № 22-ц/4808/1856/26 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Бойчука І. В., Томин О. О.,
з участю секретаря Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду від 04 серпня 2026 року, у складі судді Гайдича Р. М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про оголошення фізичної особи померлою,
в с т а н о в и в:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив оголосити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – с. Колодіїв Галицького району Івано-Франківської області, - померлим (загиблим) з ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини, що трапилося поблизу населеного пункту Новодарівка Пологівського району Запорізької області. Вказував, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як є необхідним для реалізації його прав, в тому числі щодо спадкування та отримання гарантованих державою соціальних виплат.
Ухвалою Городенківського районного суду від 04 серпня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Городенківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , про оголошення фізичної особи померлою – залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
Вказує, що ухвалами суду залучено в справі заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 . Вказані заінтересовані особи подали заяви, в яких вказували, що подана заява містить спір про право, оскільки на гарантовані державною соціальні виплати, які має намір отримати заявник, мають право матір ОСОБА_6 та його неповнолітні діти.
Судом не обґрунтовано наявність підстави для залишення заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою без розгляду.
Відповідно до Наказу МОУ від 25.01.2023 № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період воєнного стану» визначено перелік документів, які надають члени сім`ї до районного (міського) ТЦК та СП для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, серед них свідоцтво про смерть військовослужбовця та рішення суду, яке набрало законної сили та стосується призначення ОГД (за наявності). 
Зазначає, що позов про призначення одноразової грошової допомоги розглядається в порядку адміністративного судочинства у випадку відмови у її призначенні або у випадку відмови ТЦК та СП передати документи на комісію МОУ.
Заявник вказує, що для отримання одноразової грошової допомоги йому не вистачає свідоцтва про смерть військовослужбовця, а також рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі якого і має бути видане свідоцтво про смерть.
Вважає, що у даній справі відсутній спір про право, бо заявник немає підстав для звернення до суду для призначення одноразової грошової допомоги.
Просить ухвалу суду скасувати, справу відправити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Заінтересовані особи правом на подачу відзиву не скористались.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належними чином. 
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заінтересованими особами ОСОБА_2 та законним представником ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявлено, що існує спір про право, а саме гарантовані державною соціальні виплати після загибелі військовослужбовця, спадкування.
З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно із статтею 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Відповідно до статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2025 року в справі №753/8049/24 наголосив, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно зі статтею 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Подібні за змістом висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі №335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі №753/21178/21.
Суд першої інстанції залишив без розгляду заяву з підстав наявності, на його думку, у правовідносинах спору про цивільне право.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі №632/580/17 виснував, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України.
До заінтересованих осіб належать особи, які мають у справі юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають визнанню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із визнанням обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь також і заінтересовані особи. Такий інтерес заінтересованих осіб може суперечити інтересам заявника (див.: постанову Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 686/11198/22).
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У цій справі ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою в порядку окремого провадження про оголошення ОСОБА_6 померлим.
Встановлення юридичного факту про оголошення його сина померлим необхідно заявнику для проведення державної реєстрації його смерті, отримання свідоцтва про смерть, вступу у спадщину, реалізації інших майнових прав.
Заінтересовані особи ОСОБА_7 та законний представник неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 – ОСОБА_5 подали до суду, в яких вказують про існування спору про право оскільки вони також мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця.
За змістом частини 3, 6 статті 16-3 вказаного закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати ОГД визначається Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 16-3 Закону про соцзахист військовослужбовців).
У вказаних заявах заінтересовані особи не заперечують прав заявника ОСОБА_1 на отримання ОГД, а вказують на існування такого права і в них. 
Необхідно враховувати, що законодавство України не передбачає багаторазове звернення особи до суду із заявою про встановлення факту смерті іншої особи для реалізації кожного окремого права особи, яка ініціює таке звернення. А факт смерті сина, який є військовослужбовцем, впливає не тільки на право його батька отримати ОГД, а й на інші цивільні правовідносини, наприклад спадкові, на що справедливо звернув увагу апелянт.
Таким чином, з огляду на те, що у цій справі не вбачається спору про право та такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства, залишаючи без розгляду заяву про оголошення особи померлою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказана справа повинна вирішуватися у порядку позовного провадження.
В будь-який інший спосіб оголосити осіб померлими та отримати документи про смерть членів сім`ї, ніж у порядку, встановленому главою 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України, неможливо.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та не врахував, що заяви про оголошення особи померлою розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.
За наведених вище обставин оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Городенківського районного суду від 04 серпня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        І. В. Бойчук
О. О. Томин