ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5907/25
Головуючий у першій інстанції – Діденко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1613/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого-судді Разгуляєвої О. В.,
суддів Висоцької Н. В., Луговця О. А., 
із секретарем Мисник С. В., 
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року адвокат Прокоф`єв Б. І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позову посилався на те, що 11.10.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 06.11.2019, сторонами придбано земельну ділянку, з цільовим призначенням індивідуального садівництва, площею 0,0720 га з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
За доводами позову, відповідно до умов Договору купівлі-продажу покупцем земельної ділянки є ОСОБА_2 , проте згідно п. 1.6 Договору придбане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності як таке, що набувається Покупцем (відповідачемм), перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 . Тому вважає, що оскільки вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером 2410100000:01:043:5921, площею 0,0720 га, хоч і зареєстрована за відповідачем, проте була придбана позивачем та відповідачем в період шлюбу, тому земельна ділянка належать їм обом, як подружжю на праві спільної сумісної власності, а у зв`язку з чим позивач має намір поділити вищезазначене майно шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Разом з тим, адвокат вказував, що на початку 2025 року позивачка дізналась, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П. знаходиться виконавчі листи, а саме: № 748/1108/23 від 14.06.2023 та №748/175/24 від 11.04.2024, видані Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованості за кредитним договором у розмірі 119 750,00 грн та на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у сумі 143 750,00 грн. 
Як зазначав адвокат, 27.01.2025 позивачці стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О. П. з метою забезпечення виконання судових рішень винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 , зокрема земельної ділянки, з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921, площею 0,0720 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . А 10.03.2025 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, провести оцінки та надати звіту про вартість арештованого майна. 
У зв`язку з наведеним, як стверджував адвокат, внаслідок вказаних дій приватного виконавця, зокрема накладення арешту на спірну земельну ділянку були порушені права позивача, як співвласника земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921, яка хоч і була зареєстрована за відповідачем, проте належить сторонам у рівних частках, оскільки була придбана ними в 2019 році, перебуваючи в шлюбі.
Позивач по даній справі наголошує, що вона не має жодного відношення до вказаних боргів, своїм майном перед кредиторами не поручалась, стороною судових справ про стягнення заборгованості також не була, а дізналася про наявність боргів випадково через арешт земельної ділянки, співвласником якої вона фактично є. Сторони фактично перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте певний час не проживають однією сім`єю, а тому, на переконання адвоката, і грошові кошти, які заборгував відповідач, не витрачалися на сім`ю і, як наслідок, приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О. П. було безпідставно накладено арешт на спірну земельну ділянку та були порушені права позивача, як співвласника 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921. У зв`язку з цим, з метою захисту своїх прав та інтересів позивачка змушена звертатись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частку земельної ділянки та скасування арешту накладеного приватним виконавцем.
Посилаючись на положення ст. 16, 355, 364, 365, 370 ЦК України, у позові представник ОСОБА_1 – адвокат Прокоф`єв Б. І. просив:
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0720 га, кадастровий номер 7410100000:01:043:5921, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
зняти арешт з земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, площею 0,0720 га, кадастровий номер 7410100000:01:043:5921, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника від 27.01.2025 ВП № 76774029.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.07.2025 зупинено продаж арештованого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921, площею 0,720 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.08.2025 залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ТОВ «Дебт Форс».
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.05.2026 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з нерухомого майна.
Рішення суду обґрунтовано тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, що спірні кошти не були використані в інтересах сім`ї та як наслідок – укладення даного правочину, яке мало місце у період зареєстрованого шлюбу (дата укладення договору - 27.09.2021) не створювало зобов`язань для обох членів подружжя, із відповідною необхідністю врахування даних боргових зобов`язань при поділі майна подружжя. 
Також за висновком суду, укладення кредитного правочину мало місце 27.09.2021, тому такий тривалий режим окремого проживання та відсутності шлюбних відносин подружжя мав би зумовити утворення певного масиву доказів такого припинення шлюбних відносин (офіційне припинення шлюбних відносин, вирішення питання про поділ майна, юридичне врегулювання питання утримання спільної дитини або визначення місця її проживання з одним із батьків, юридичне закріплення нових шлюбних відносин, зміна місця проживання тощо або наявність інших юридично значущих дій, які притаманні особам, які тривалий час як припинили шлюбні відносини), проте таких доказів позивачем не надано.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, предсставник ОСОБА_1 –адвокат Прокоф`єв Б. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.05.2026 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
За доводами скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства та фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів заявник посилається на те, що позивач чітко виклала вимоги, на підставі яких фактів та правовідносин вони формуються та визначила спосіб належного захисту своїх прав у визнанні права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що є спільним сумісним майном подружжя та скасування арешту накладеного на спірну земельну ділянку на підставі положень ст. 60, 70, 69-72 СК України.
Вказує, що метою позивача було перш за все визнання права власності на 1/2 частку спірного майна, що спільною сумісною власністю подружжя, що є законним правом іншого з подружжя, який не є боржником, і не може розцінюватись як зловживання правом, оскільки кожен має право на свою частку.
Також зазначає, що жодних заперечень від будь-якої сторони по справі, які були залучені до її розгляду (боржник, стягувач та приватний виконавець) не надійшло жодного заперечення чи доказів, які б спростовували право позивача як власника на спірне майно, проте ухвалюючи оскаржуване рішення, базуючись виключно на власних припущеннях, без жодного доказу про те, суд фактично грубо порушив права позивача як власника майна, та який не є боржником згідно відкритого виконавчого провадження.
За доводами скарги, позивач не забирає у кредитора право стягнути борг з чоловіка, кредитор і приватний виконавець мають повне право виставити на продаж 1/2 частину ділянки, яка належить чоловіку-боржнику, а захищає свою половину, на яку виконавець взагалі не мав права накладати арешт у межах провадження, де боржником є виключно чоловік. Також зазначає, що спірна земельна ділянка не передавалася в іпотеку кредитору з метою забезпечення виконання відповідачем свого зобов`язання, як наслідок позивачка ніколи не надавала такої згоди на передачу майна в іпотеку.
Крім того, заявник, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.05.2025 у справі № 711/744/23, наголошує на праві позивачки, яка не є боржником у виконавчому провадження, захистити своє право шляхом визнання права віласності на частку в спільному майні подружжя та наявність обов`язкового іншого механізму, передбаченого чинним законодавством, яким захищаються права кредитора.
Заявник не погоджується з висновком суду про те, що борги при розгляді даної справи мають враховуватися при поділі майна подружжя, оскільки даним позовом позивачка бажала лише визнати за собою право власності на 1/2 частину спірного майна, а не здійснити його реальний поділ і саме заінтересована особа, має звернутися до суду з позовом про поділ майна та вимагати врахувати наявні борги, а не здійснювати це суду виключно за власним бажанням, проте такі вимоги до позивачки каредиторами заявлені не були.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві керівник ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М. І. просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.05.2026 залишити без змін. В обгрунтування посиоається, що ТОВ «Дебт Форс» є стягувачем у виконавчому провадженні № 76774029, що є частиною зведеного виконавчого провадження № 76956923, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П., в рамках якого проведено опис і арешт земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921 в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 у справі №748/1108/23 за позовом ТОВ "Вердикт Капітал" (правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, тому позовні вимоги що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921 прямо стосуються інтересів ТОВ «Дебт Форс» як стягувача у виконавчому провадженні №76774029. Заявник вважає, що суд правильно взяв до уваги, що кредит, отриманий одним із подружжя під час шлюбу, вважається спільним зобов`язанням, а відповідно сплата таких зобов`язань покладається на обох сторін шлюбних відносин. Аналогічну позицію неодноразово підтверджував Верховний Суд, зокрема у постановах від 13.02.2020 у справі №320/3072/18, від 14.06.2022 у справі №2011/13610/12 та від 26.09.2019 у справі №712/8602/19. Також зазначає, що позовною заявою визначається частка виключно в одному майні, в той час як питання поділу іншого майна, зокрема, майна ОСОБА_1 , та правовідносини, поділ яких передбачає статті 61, 65 та 69 СК України скаржником не ставиться. Сторони досі перебувають в зареєстрованому шлюбі і питання припинення шлюбних відносин перед судом також не ставилося, а заява ОСОБА_2 про визнання позову свідчить по наявність родинних зв`язків.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 та приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П. не надходив.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_4 , обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.11.2013, 11.10.2013 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 879 (а.с.13).
Сторони від шлюбу мають доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.09.2014 (а.с.14). 
На підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2019 сторонами було придбано земельну ділянку, з цільовим призначенням індивідуального садівництва, площею 0,0720 кадастровий номер 7410100000:01:043:5921, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).
За умовами Договору купівлі-продажу покупцем земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 . 
Згідно 1.6 Договору придбане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності як таке, що набувається покупцем, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 , зареєстрованому 11.10.2013. 
За матеріалами справи, 12.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів, а саме: № 748/1108/23 від 14.06.2023 та №748/175/24 від 11.04.2024 , видані Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованості за кредитним договором у розмірі 119 750,00 грн та на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у сумі 143 750,00 грн (а.с.18). 
27.01.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О. П. з метою забезпечення реального виконання рішень винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 , зокрема земельної ділянки, з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921, площею 0,0720 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19). 
10.03.2025 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, провести оцінки та надати звіту про вартість арештованого майна (а.с.20). 
Згідно звіту про оцінку земельної ділянки загальною площею 0,072 га, (кадастровий номер 7410100000:01:043:5921) для індивідуального садівництва, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість земельної ділянки без ПДВ становить 132 900,00 грн (а.с.21-23).
Судом також встановлено, ТОВ «Дебт Форс» є стягувачем у виконавчому провадженні № 76774029, що є частиною зведеного виконавчого провадження № 76956923, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П. в рамках якого проведено опис і арешт земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921 в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 у справі №748/1108/23 за позовом ТОВ "Вердикт Капітал" (правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, тому позовні вимоги що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:043:5921 прямо стосуються інтересів ТОВ «Деб Форс» як стягувача у виконавчому провадженні №76774029.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 у справі №748/1108/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованість за договором про споживчий кредит № 3738270 від 27.09.2021 у розмірі 143 750,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 65 750,00 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 58 000,00 грн - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" понесені витрати на сплату судового збору, у розмірі 2 684,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн (а.с.57-62).
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.01.2024 у справі №748/1108/23 замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі №748/1108/23 (а.с.63-65).
24.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. винесено постанову про опис та арешт майна(коштів) боржника (а.с. 66-68).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, що спірні кошти не були використані в інтересах сім`ї та як наслідок – укладення даного правочину, яке мало місце у період зареєстрованого шлюбу (дата укладення договору - 27.09.2021) не створювало зобов`язань для обох членів подружжя, із відповідною необхідністю врахування даних боргових зобов`язань при поділі майна подружжя. 
Також за висновком суду, укладення кредитного правочину мало місце 27.09.2021, тому такий тривалий режим окремого проживання та відсутності шлюбних відносин подружжя мав би зумовити утворення певного масиву доказів такого припинення шлюбних відносин (офіційне припинення шлюбних відносин, вирішення питання про поділ майна, юридичне врегулювання питання утримання спільної дитини або визначення місця її проживання з одним із батьків, юридичне закріплення нових шлюбних відносин, зміна місця проживання тощо або наявність інших юридично значущих дій, які притаманні особам, які тривалий час як припинили шлюбні відносини), проте таких доказів позивачем не надано.
Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки до висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (статті 391 ЦК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).
Як убачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О. П. від 12.12.2024 відкрито виконавче провадження № 76774029, де боржником є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі 143 750,00 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 18), постановою від 27.01.2025 накладено арешт на спірну земельну ділянку (а.с. 19) та призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні згідо постанови приватного виконавця від 10.03.2025 (а.с. 20).
Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, та зняття арешту з нерухомого майна, суд першої інстанції належним чином не визначив коло учасників справи.
Відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, постанова Верховного Суду від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, постанова Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 343/565/21).
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Дебт Форс», в інтересах якого було накладено арешт на нерухоме майно відповіідача, не було залучено до участі у справі як співвідповідач, а оскаржуваним рішенням зачіпаються їх права та інтереси щодо майна, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні.
Апеляційний суд враховує, що предметом спору є вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісню власністю подружжя та зняття арешту з нерухомого майна, накладеного приватним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс», при цьому позов пред`явлено лише до ОСОБА_2 як боржника, а ТОВ «Дебт Форс», інтересах якого накладено арешт на нерухоме майно в рамках виконавчого провадження, є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог у справі.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вирішити питання про зняття арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі в справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.
Водночас клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач ОСОБА_1 не заявляла.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 362/1294/23.
Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь в справі та залучати співвідповідачів, а розгляд справи по суті спору без залучення осіб в якості відповідачів, якщо рішенням суду в справі вирішуються їх права та обов`язки, є порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування рішення суду, оскільки такі порушення призвели до порушення прав ТОВ «Дебт Форс» як стягувача у виконавчому провадженні.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, яке є спільним сумісним, та зняття арешту з цього майна, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. 
З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що є правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів, оскільки у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з тих підстав, що вимоги про визнання права власності на майно, яке є спільни сумісним, та зняття арешту з цього майна не можуть розглядатися без залучення до участі належних за такими позовами відповідачів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15.07.2026.

Головуючий О. В. Разгуляєва

Судді Н. В. Висоцька

О. А. Луговець