ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3859/26
13 серпня 2026 року | м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши з особливостями визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу у виконавчому провадженні №80439598 від 26.05.2026, про закінчення виконавчого провадження №80439598 від 08.06.2026, про відкриття виконавчих проваджень №81217811, № 81217880, № 81217729 від 08.06.2026.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №80439598 з примусового виконання наказу Антимонопольного комітету України №154-ю/25 від 29.12.2025 про зобов`язання КП "Тернопільводоканал" припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення. 
КП «Тернопільводоканал» належним чином виконало зазначений наказ, неодноразово звертаючись до ДВС з відповідними заявами та надаючи документальні підтвердження того, що рішення виконано у лютому 2026 року, а також підтвердили виконання під час виходу державного виконавця на підприємство 04.05.2026. Відтак, накладення штрафу за відсутності належної перевірки державним виконавцем є передчасним і протиправним.
Щодо відкриття виконавчих проваджень та стягнення витрат виконавчого провадження зазначає, що виконавче провадження № 80439598 закінчене 08.06.2026 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення боржником. Стверджує, що зобов`язання перед стягувачем виконано у повному обсязі, що підтверджується листом Антимонопольного комітету України №128-29.3/07-6878е від 11.06.2026. Відтак, на думку позивача, державний виконавець не мав законних підстав відкривати виконавчі провадження від 08.06.2026 № 81217811 про стягнення штрафу, №81217880, № 81217729 про стягнення витрат виконавчого провадження.
Ухвалою суду від 22.06.2026 позовну заяву комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов залишено без руху.
Позивачем подано заяву про усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 22.06.2026, в обґрунтування якої зазначено, що ним сплачено судовий збір у сумі 9984 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №28897 від 30.06.2026. З урахуванням платіжної інструкції № 28527, яка додана до позовної заяви, загальна сума сплаченого судового збору становить 16640 грн.
Ухвалою від 07.07.2026 відкрито провадження у справі.
До суду 13.07.2026 надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідують заперечення проти позовних вимог, та належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження.
Ухвалою від 10.08.2026 продовжено процесуальний строк розгляду справи у зв`язку із перебуванням судді з 20.07.2026 по 02.08.2026 у щорічній відпустці та з 03.08.2026 по 08.08.2026 у відпустці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.
Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
06.03.2026 на виконання відповідачу надійшов наказ Антимонопольного комітету України № 154-ю/25 від 29.12.2025 про зобов`язання КП "Тернопільводоканал" припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, - припинити висувати додаткові умови, не передбачені чинним законодавством, для приєднання до системи централізованого водопостачання та централізованого водовідведення об`єктів споживачів населених пунктів, які не входять до Тернопільської міської територіальної громади.
09.03.2026 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80439598 про виконання зазначеного наказу.
Головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. 09.03.2026 у виконавчому провадженні №80439598 винесені постанови про:
- розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 255,00 грн;
- стягнення виконавчого збору у сумі 34588,00 грн.
КП "Тернопільводоканал" листом від 23.03.2026 повідомило відповідача про виконання наказу Антимонопольного комітету України № 154-ю/25 від 29.12.2025 та просило закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Листом Антимонопольного комітету України від 13.04.2026 Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено, що з метою з`ясування фактичного стану виконання наказу Антимонопольного комітету України № 154-ю/25 від 29.12.2025 скеровані відповідні запити, відповіді на які не надходили, що недостатньо для підтвердження факту виконання зобов`язання.
Головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. 04.05.2026 у виконавчому провадженні №80439598 складено акт, зі змісту якого слідує, що боржником "надано інформацію про виконання рішення, а саме - додаткових вимог споживачам за межами Тернопільської міської територіальної громади, які мають намір приєднатися до мереж, КП "Тернопільводоканал" не вимагає".
Листом від 18.05.2026 Антимонопольний комітет України повідомив відповідача, що для з`ясування фактичного стану виконання комунальним підприємством зобов`язання звернувся із запитами до Білецької, Підгороднянської, Байковецької сільських рад, відповіді на які не надходили, що не достатньо для встановлення факту виконання наказу від 29.12.2025.
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 26.05.2026 накладено штраф стосовно КП "Тернопільводоканал" за невиконання наказу №154-ю/25 від 29.12.2025, що містить посилання на отриманням листа Антимонопольного комітету України від 18.05.2026.
Листом Антимонопольного комітету України від 08.06.2026 Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено, що на засіданні 04.06.2026 прийнято рішення про виконання КП "Тернопільводоканал" наказу №154-ю/25 від 29.12.2025.
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 закінчено виконавче провадження №80439598 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про викнавче провадження".
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 відкрито виконавче провадження №81217729 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 255,00 грн відповідно до постанови цього ж державного виконавця від 09.03.2026..
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 відкрито виконавче провадження №81217880 про стягнення виконавчого збору у сумі 34588,00 грн на підставі постанови цього ж державного виконавця від 09.03.2026.
Постановою головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 відкрито виконавче провадження №81217811 про стягнення штрафу у сумі 5100,00 грн на підставі постанови цього ж державного виконавця від 26.05.2026.
Не погоджуючись із прийнятими рішення відповідача (постановами про накладення штрафу у виконавчому провадженні №80439598 від 26.05.2026, про закінчення виконавчого провадження №80439598 від 08.06.2026, про відкриття виконавчих проваджень №81217811, № 81217880, № 81217729 від 08.06.2026), позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 16, 22 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно із ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч.3 ст.63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст.75 Закону №1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Водночас поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Суд зазначає, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може слугувати підставою для притягнення боржника до зазначеної вище відповідальності.
Варто зауважити, що під перевіркою виконання боржником вимог зобов`язального слід розуміти саме ту перевірку, яка має на меті встановити дійсні можливості боржника виконати рішення суду у встановлений строк та не повинна обмежуватися виключно встановленням факту виконання або невиконання рішення суду.
У ході судового розгляду спірних відносин встановлено, що головним державним виконавцем відповідача винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 26.05.2026 з підстав невиконання судового рішення.
Натомість, суд вважає такі висновки протиправними, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірив як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що головним державним виконавцем перед накладенням штрафу здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення, як цього вимагає стаття 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №537/3986/16-а.
Суд встановив, що підставою для прийняття спірної постанови про накладення штрафу від 26.05.2026 є встановлення державним виконавцем станом на 26.05.2026 факту невиконання виконавчого документа - наказу Антимонопольного комітету України №154-ю/25 від 29.12.2025. Проте, такі висновки не узгоджуються із складеним державним виконацем актом від 04.05.2026, зі змісту якого слідує, що боржником "надано інформацію про виконання рішення, а саме - додаткових вимог споживачам за межами Тернопільської міської територіальної громади, які мають намір приєднатися до мереж, КП "Тернопільводоканал" не вимагає".
В оскаржуваній у цій справі постанові про накладення штрафу від 26.05.2026, як на підставу висновків про невиконання боржником зобов`язання, міститься посилання на лист Антимонопольного комітету України від 18.05.2026 про те, що для з`ясування фактичного стану виконання комунальним підприємством зобов`язання стягувач звернувся із запитами до Білецької, Підгороднянської, Байковецької сільських рад, відповіді на які не надходили, що не достатньо для встановлення факту виконання наказу від 29.12.2025. У той же час, стягувач не заперечив обставин вжиття боржником заходів для виконання наказу №154-ю/25 від 29.12.2025.
У справах зазначеної категорії суд перевіряє чи відповідали дії державного виконавця відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII критеріям неупередженості, ефективності, своєчасності і повноти.
Разом з тим, зазначені дії відповідача, на переконання суду, не відповідають критеріям ефективності і повноти, адже відповідачем не доведено належними, допустимими і достовірними доказами, що його дії були спрямовані на реальну перевірку повноти вжиття КП "Тернопільводоканал" заходів для виконання наказу №154-ю/25 від 29.12.2025, а не на застосування санкцій відносно боржника.
В оскаржуваній у цій справі постанові про накладення штрафу від 26.05.2026 відсутнє обгрунтування, на підставі яких висновків (доказів) відповідач прийшов до переконання про невиконання боржником виконавчого документа і у чому саме полягає така бездіяльність боржника, які заходи боржником не було вжито для виконання наказу від 29.12.2025.
Відтак, суд вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 26.05.2026 належним чином не перевірив і не дослідив повноти виконання боржником наказу №154-ю/25 від 29.12.2025, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями.
Суд звертає увагу на те, що листом Антимонопольного комітету України від 08.06.2026 Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено, що на засіданні 04.06.2026 Комітетом прийнято рішення про виконання КП "Тернопільводоканал" наказу №154-ю/25 від 29.12.2025, що стало підставою для закінчення виконавчого провадження вже 08.06.2026.
Отже, у відповідності до статті 2 КАС України у цій справі щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень суд приходить до переконання, що відповідач діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, яке не відповідає критерю розсудливості і пропорційності, адже прийнято з недотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оспорюване у цій справі рішення (постанова).
Із урахуванням досліджених судом фактичних відомостей у контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що постанова відповідача про накладення штрафу у виконавчому провадженні №80439598 від 26.05.2026 не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, адже прийнята не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією, Законом України «Про виконавче провадження», та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, є протиправною і підлягає скасуванню.
З огляду на визнання судом протиправною і скасування постанови про накладення штрафу у сумі 5100 грн у виконавчому провадженні №80439598 від 26.05.2026, визнанню протиправною і скасуванню підлягає постанова про відкриття виконавчого провадження №81217811 про стягнення такого штрафу на підставі виконавчого документа - постанови головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. про накладення штрафу у сумі 5100 грн у виконавчому провадженні №80439598 від 26.05.2026.
Щодо визнання протиправною і скасування постанови головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 про закінчення виконавчого провадження №80439598 суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
09.03.2026 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80439598 про виконання наказу Антимонопольного комітету України № 154-ю/25 від 29.12.2025 про зобов`язання КП "Тернопільводоканал" припинити висувати додаткові умови, не передбачені чинним законодавством, для приєднання до системи централізованого водопостачання та централізованого водовідведення об`єктів споживачів населених пунктів, які не входять до Тернопільської міської територіальної громади. Вказана постанова не є предметом судової перевірки, адже у межах цієї справи не оскаржується, відтак - не переглядається.
КП "Тернопільводоканал" листом від 23.03.2026 повідомило відповідача про виконання наказу Антимонопольного комітету України № 154-ю/25 від 29.12.2025 та просило закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
З огляду на наведене, фактичне виконання боржником виконавчого документа кореспондує обов`язок державного виконавця прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", що має місце у цій справі. Отже, судом не встановлено порушень вимог закону при прийнятті відповідачем постанови від 08.06.2026 про закінчення виконавчого провадження №80439598, не йдеться про такі й у позовній заяві при викладені позивачем підстав позову, а тому у задоволенні позовної вимог про визнання її протиправною і скасування суд відмовляє.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними і скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень № 81217880, № 81217729 від 08.06.2026 суд зазначає таке.
Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
За частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до ч.1. ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
За частиною другою статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.
За пунктом 8 розділу III Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
За приписами п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
За пунктом 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5 виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією (абзац шостий пункту 2).
Виходячи з наведених вище норм, суд зазначає, що під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору. Разом із тим, слід зазначити, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
При цьому суд зауважує, що у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення немайнового характеру розмір й підстави стягнення виконавчого збору не залежать від повного або часткового виконання виконавчого документа. Виконавчий збір у цьому випадку має фіксований розмір і стягується з боржника. Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/31541/20.
Що стосується постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження суд зазначає, що з аналізу норм пунктом 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5 вбачається, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини). У випадку закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
У межах виконавчого провадження №80439598 головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. 09.03.2026 винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 255,00 грн, стягнення виконавчого збору у сумі 34588,00 грн.
Суд зауважує, що законодавець передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору і розмір мінімальних витрат виконавчого провадження передумовою для відкриття провадження з їх стягнення.
Отже, судом встановлено, що постанови про відкриття виконавчих проваджень №81217880, №81217729 від 08.06.2026 винесені відповідачем правомірно. 
Доказів наявності правових підстав, які зобов`язують державного виконавця не відкривати виконавчі провадження зі стягнення судового збору і мінімальних витрат виконавчого провадження, позивачем не надано.
У свою чергу, незгода позивача з оскаржуваними постановами про відкриття виконавчих проваджень від 08.06.2026 зумовлена незгодою з постановами про стягнення виконавчого збору і про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 09.03.2026, які не є предметом оскарження цій справі і яким суд, зважаючи на межі судового розгляду, не надає оцінки.
Постанови державного виконавця від 09.03.2026 про стягнення з боржника виконавчого збору і розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не скасовані, є чинними та є виконавчими документами, які підлягають пред`явненню для примусового виконання, містять всі необхідні реквізити, їх подано з дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень № 81217880, № 81217729 від 08.06.2026, а отже відсутні підстави для їх скасування.
Посилання позивача на те, що ним не вчинено перешкод у виконанні рішення суду, тому виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто протиправно, суд не бере до уваги, оскільки стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржника виконавчого провадження Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує з фактом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (у цій справі від 09.03.2026), яка також не є предметом судової перевірки, адже не оскаржується у межах розгляду цієї справи.
Також суд зазначає, що прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження є початком примусового виконання рішення суду, тому посилання позивача на те, що ним виконано рішення суду у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження не узгоджується з нормами Закону України «Про виконавче провадження», адже відкриттю виконавчого провадження передувало звернення стягувача Антимонопольного комітету України від 06.03.2026 про примусове виконання виконавчого документа - наказу від 29.12.2025.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно із пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують.
Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 16640,00 грн за п`ять позовних вимог, що підтверджується наявним у справі платіжним документом.
Враховуючи задоволення позову частково у частині двох позовних вимог, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 6656,00 грн.
Керуючись статтями 139, 241-242, 244-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 26.05.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №80439598.
Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І. від 08.06.2026 про відкриття виконавчого провадження №81217811 про стягнення штрафу на підставі постанови №80439598 від 26.05.2026.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь КП "Тернопільводоканал" за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України сплачений судовий збір у сумі 6656,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" (місцезнаходження: вул. Старий Поділ, 7, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46008 код ЄДРПОУ 03353845); 
відповідач:
- Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Острозького князя, 14, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46006 код ЄДРПОУ 45000236); 
Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 серпня 2026 року.

Головуючий суддя Грицюк Р.П.