Справа № 308/13291/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Собослоя Г.Г., Шевчука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Тайстри І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар Сергій Павлович, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року, ухвалене головуючим суддею Шепетко І.О., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості
встановив:

У листопаді 2015 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості.
Позов мотивує тим, що 30.03.2007 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № А180026, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 39 600 доларів США для придбання квартири на строк до 29.03.2027 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних. 
30.03.2007 між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку б/н, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. Банком виконано зобов`язання за кредитним договором та перераховано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором. 
09.04.2009 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №142/10-2009 до кредитного договору №А180026 від 30.03.2007. Згідно з кредитним договором, відповідач зобов`язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору, однак своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту, а саме по сплаті поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотках відповідач не виконує. 
У зв`язку з чим, за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 25.04.2016 становить 722 062,04 грн., з яких: 24 540,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 621 604,27 грн. - неповернута сума кредиту, 2 897,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 73 384,30 грн. - прострочені відсотки, 1068,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 27 073,46 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 26.04.2015 р. по 25.04.2016 р., 360,00 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту.
Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 722 062,04 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» - суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 722 062,04 грн. (, яка складається з наступного: 24 540,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 становить 621 604,27 грн. - неповернута сума кредиту; 2 897,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 становить 73 384,30 грн. - прострочені відсотки; 1 068,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 становить 27 073,46 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 26.04.2015 по 25.04.2016; 360,00 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» - понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 10 831,53 грн.

ОСОБА_4 подала заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила переглянути і скасувати заочне рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар С.П., подала апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вважає рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Щодо процесуальних порушень допущених судом першої інстанції, то зазначає, що справу по суті було розглянуто без участі відповідачки, без належного повідомлення її про час і місце розгляду справи, без доказів своєчасного надіслання їй судових повідомлень, позовної заяви та без доказів отримання нею таких та без доказів своєчасного отримання відповідачкою копії заяви про збільшення позовних вимог.
Відповідачка заперечує факт отримання досудової вимоги банку про дострокове стягнення кредитних коштів.
Вказує, що вимога банку про дострокове стягнення надсилалася відповідачеві на іншу адресу, відмінну від місця його проживання на той час і яка зазначалася позичальником як контактна адреса, що стверджується зокрема реквізитами Кредитного договору від 30.03.2007 та додаткового договору, укладеного сторонами 30.03.2007, згідно яких адресою проживання позичальника зазначено: АДРЕСА_1 .
За вищезазначених обставин, у банку відсутні підстави для дострокового стягнення з позичальниці кредитних коштів.
Розрахунком боргу, наведеним у заочному рішенні стверджується, що такий складається зокрема із суми пені, нарахування якої проводилось у іноземній валюті – доларах США і не щоденно, а всупереч вимог ч. 3 ст. 549 ЦК
України помісячно.
При цьому, детального розрахунку нарахування такої складової заборгованості – у рішенні не наведено, що свідчить про відсутність відповідних розрахунків, які б мали наводитись позивачем.
Кредитні кошти були видані позичальнику у гривнях. Однак зобов`язання по її погашенню банк вимагав у іноземній валюті.
Зазначає, що нарахування комісії за користування кредитом є неправомірним та суперечить висновкам викладеним у Постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17.
Крім цього, не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 06.08.2025, якою відмовлено відповідачці у призначенні судової почеркознавчої експертизи. Вважає, що призначення такої експертизи може довести відсутність підпису відповідачки на документах зазначених у клопотанні.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції - законне та скасуванню не підлягає.
Не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки про розгляд справи судом першої інстанції, про не надіслання копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження та інших процесуальних документів, оскільки суд першої інстанції надсилав дані документи на адресу відповідачки про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення з відміткою про отримання.
Відповідачка зазначила, що 2015-2016 році між нею і позивачем велися перемовини щодо узгодження умов погашення кредитної заборгованості, яка виникла на той час, по результату чого було погоджено припинити судовий процес із позасудовим порядком погашення боргу. Дане твердження свідчить про усвідомлення відповідачки про розпочатий судовий процес.
Доводи відповідачки щодо неправомірного нарахування відсотків банком не заслуговують на увагу, оскільки позивачем здійснено нарахування згідно умов укладеного між сторонами договору та не суперечить чинному законодавству.
Щодо нарахування пені в іноземній валюті, а не в гривні, то зазначає, що кредит видано в доларах США, погашення повинно було здійснюватись також в доларах США, однак борг було конвертовано в гривню, оскільки національною валютою є саме гривня та в даній валюті здійснюється стягнення.
З приводу почеркознавчої експертизи, вважає, що підстави для проведення такої експертизи відсутні.

У дане судове засідання від 22.07.2026 з`явилися адвокат Бомбушкар С.П., який діє в інтересах ОСОБА_4 та в режимі відеоконференції адвокат Павленко С.В., який діє в інтересах ПАТ «Кредобанк».
Адвокат Павленко С.В., який діє в інтересах ПАТ «Кредобанк» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Щодо розгляду справи у відсутності відповідачки не заперечив.
Адвокат Бомбушкар С.П., який діє в інтересах ОСОБА_4 , просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Не заперечив щодо розгляду у відсутності своєї довірительки, оскільки така знає про розгляд справи.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.03.2007 між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № А180026, згідно якого відповідачу надано кредит для придбання квартири номер один по АДРЕСА_2 , на суму 39 600 доларів США на строк до 29.03.2027 зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5 % річних. 
Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, виконання зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою квартири, що належатиме позичальнику, умови якої визначаються у відповідності до договору купівлі-продажу з одночасною передачею в іпотеку, який укладається між банком, позичальником та продавцем.
30.03.2007 між банком, продавцем та позивальником укладено договір купівлі-продажу з одночасною передачею в іпотеку, відповідно до якого продавець ( ОСОБА_5 ) передав, а покупець ( ОСОБА_2 ) прийняв у власність квартиру за АДРЕСА_3 . Для забезпечення виконання зобов`язань покупця ( ОСОБА_2 ) та вимог банку за кредитним договором №А180026 від 30 березня 2007 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому(далі «кредитний договір»), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі («основне зобов`язання»), покупець передає в заставу банку кредитору належні йому на підставі цього договору купівлі-продажу майнові права, а саме право отримання у власність квартири АДРЕСА_4 . У разі невиконання покупцем своїх зобов`язань перед банком за цим договором та/або за кредитним договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту або звернути стягнення на предмет застави шляхом переведення на себе заставленого права.
Додатковим договором № 142/10-2009 від 09.04.2009 до умов кредитного договору внесено зміни, згідно з якими доповнено п. 2.3. кредитного договору третім пунктом, а саме: один раз на рік, впродовж усього строку дії договору, але не пізніше першого числа кожного дванадцятого місяця від дня укладення цього договору, надавати в банк офіційні документи, які підтверджують отримання та розмір доходів за останні шість місяців, а також змінено редакцію п. 3.3,п.п. 3.7-3.9, п. 9.4 кредитного договору. 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, належними та допустимими доказами у справі підтверджується те, що між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6 30.03.2007 укладено кредитний договір № А180026 (далі, - Договір, кредитний договір), згідно якого відповідачу надано кредит для придбання квартири номер один по АДРЕСА_2 , на суму 39 600 доларів США на строк до 29.03.2027 зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5 % річних.
30.03.2007 між банком, продавцем та позичальником укладено договір купівлі-продажу з одночасною передачею в іпотеку, відповідно до якого продавець ( ОСОБА_5 ) передав, а покупець ( ОСОБА_2 ) прийняв у власність квартиру за АДРЕСА_3 . Для забезпечення виконання зобов`язань покупця ( ОСОБА_2 ) та вимог банку за кредитним договором №А180026 від 30 березня 2007 року, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому(далі «кредитний договір»), стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі («основне зобов`язання»), покупець передає в заставу банку кредитору належні йому на підставі цього договору купівлі-продажу майнові права, а саме право отримання у власність квартири АДРЕСА_4 .
У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1052 ЦК України).
ПАТ «Кредобанк» скористалося своїм правом дострокового стягнення кредитної заборгованості та звернулося до ОСОБА_1 у листопаді 2015 року до суду із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості та просило стягнути (згідно уточнених позовних вимог) заборгованість, яка станом на 25.04.2016 становить 722 062,04 грн., з яких: 24 540,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 621 604,27 грн. - неповернута сума кредиту, 2 897,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 73 384,30 грн. - прострочені відсотки, 1068,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 27 073,46 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 26.04.2015 р. по 25.04.2016 р., 360,00 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту.
Право на дострокове стягнення кредитної заборгованості передбачене також п. 4.9 укладеного між сторонами кредитного договору.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги вказав, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, допустила утворення заборгованості, не оспорила надані позивачем розрахунки.
У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.

Щодо отримання відповідачкою досудової вимоги банку. 
У своїх доводах апеляційної скарги відповідачка зазначає, що не отримувала досудову вимогу банку про дострокове стягнення кредитних коштів. Вимога банку про дострокове стягнення надсилалася відповідачеві на іншу адресу, відмінну від місця його проживання на той час і яка зазначалася позичальником як контактна адреса, що стверджується зокрема реквізитами Кредитного договору від 30.03.2007 та додаткового договору, укладеного сторонами 30.03.2007, згідно яких адресою проживання позичальника зазначено: АДРЕСА_1 . Тому, вважає, що у банку відсутні законні підстави для дострокового стягнення заборгованості.
З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
З положень укладеного між сторонами кредитного договору №А180026 від 30.03.2007 вбачається, що такий видається на наступні цілі: для придбання квартири номер один по АДРЕСА_2 (п. 2.2. Договору).
Тобто, кредитний договір надано на споживчі цілі (для задоволення особистих побутових потреб), а саме - для придбання квартири, у зв`язку з чим на дані правовідносини застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на момент звернення позивача до суду з вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості.
Велика Палата у вищезгаданій постанові конкретизувала раніше зроблений висновок у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, та вказала: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.10.2025 у справі №766/2926/23, касаційний суд виснував, що матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник отримав таку вимогу, а тому в позичальника не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором.
Згідно ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду), якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.
Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
З вищенаведених положень ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що у кредитора наявний прямий обов`язок надіслати споживачу досудову вимогу у разі дострокового звернення стягнення кредитної заборгованості. У разі не направлення такої вимоги у кредитора відсутнє право дострокового стягнення кредитної заборгованості та таке виникає тільки в момент закінчення строку дії укладеного між сторонами кредитного договору.
На момент звернення позивача до суду, тобто станом на 2015 рік, відповідачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (Т1 а.с.22). Інших відомостей щодо місця проживання відповідачки в суду чи кредитора не було, відповідачка не повідомляла позивача чи суд про зміну місця проживання або реєстрації.
Згідно наявного в матеріалах справи листа від 06.04.2015 за вх. №Ф180026/1 ТОВ «Інтер-Ріск Україна», яке займалося управлінням заборгованістю, направило від імені ПАТ «Кредобанк» досудовий лист-вимогу про погашення кредитної заборгованості у загальному розмірі 600 613 гривень (гривневий еквівалент).
ОСОБА_7 отримала 14.04.2015 досудову вимогу, що підтверджується наявною копією рекомендованого листа з відміткою про вручення за адресою: АДРЕСА_5 (Т1 а.с.20 на звороті).
Згідно відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_1 станом на 30.11.2015 проживає за адресою: АДРЕСА_5 , яка є її місцем реєстрації з 26.06.2007 (Т1 а.с.27).
Вищезгадана адреса зареєстрованого місця проживання також зазначена у копії паспорта (Т1 а.с.22).
Також у поданих відповідачкою процесуальних документах в суді першої інстанції ОСОБА_7 вказувала адресу: АДРЕСА_5 .
Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем виконано свій законодавчий обов`язок щодо направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, а тому ПАТ «Кредобанк» має законне право на дострокове стягнення кредитної заборгованості.
ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час розгляду справи апеляційним судом ставила під сумнів підпис поставлений під вищезгаданою копією рекомендованого листа від 14.04.2015, однак колегія суддів вважає, що до таких доводів слід віднестись критично, оскільки відповідачкою не надано відомостей, що така не проживала за даною адресою (чи не була зареєстрована) на момент вручення рекомендованого повідомлення та що таке поштове повідомлення могла отримати інша особа, яка не повідомляла її про наявність такого. За загальним правилом цивільного судочинства доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначене, слід погодитись з висновком суду першої інстанції наведеному в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2025 року щодо відсутності підстав для призначення почеркознавчої експертизи, оскільки обґрунтованих підстав для призначення такої – немає, оскільки наявні в матеріалах справи докази не свідчать, що підписи на документах, які ставляться під сумнів відповідачкою, не належать ОСОБА_1 .

Щодо валюти заборгованості та суми, яка підлягає стягненню.
Серед інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що кредитні кошти було отримано позичальницею в гривнях, однак зобов`язання по її погашенню банк вимагає виконати в іноземній валюті. Крім цього, нарахування пені проводилось незаконно, помісячно та в доларах США, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 549 ЦК України.
З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується.
Згідно п. 2.1. укладеного між сторонами кредитного договору, банк видає позичальнику кредит в сумі 39 600 доларів США на строк до 29.03.2027.
Відповідно до меморіального ордера №184119 ОСОБА_7 отримала від ВАТ «Кредобанк» кредитні кошти в сумі 39 600,00 доларів США, що еквівалентно станом на 30.03.2007 сумі 199 980,00 гривень.
Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №500/5194/16 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Також, Велика Палата у вищезгаданій постанові звернула увагу, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання.
Фактично, валютою платежу є долар США, що слідує з положень Кредитного договору, однак на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, а тому слід вважати, що стягнення заборгованості у доларах США із зазначенням гривневого еквіваленту не суперечить законодавству та є законним, а також узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові ВП ВС від 11.09.2024 у справі №500/5194/16.
Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та такі слід вважати спростованими.

З приводу нарахування пені, то ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.01.2025 у справі №751/3052/23 виснував, що за змістом положень параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
Нарахування пені здійснюється в гривнях, однак банку не заборонено законодавством вказувати пеню у доларовому еквіваленті, оскільки валютою наданого кредиту є саме долар США. Таке нарахування здійснюється щоденно, однак в контексті розрахунків може бути надано загальну суму пені щомісячну для спрощення розрахунку.
В даному випадку слід погодитись зі слушними доводами ПАТ «Кредобанк» наведеними у відзиві на апеляційну скаргу, які стосуються нарахування пені в іноземній валюті, а не в гривні, оскільки кредит видано в доларах США, погашення повинно було здійснюватись також в доларах США, однак борг було конвертовано в гривню, бо національною валютою є саме гривня та в даній валюті здійснюється стягнення.
Щодо правильності розрахунку пені, то відповідачкою не надано власного контррозрахунку на спростування нарахованої позивачем суми пені, а тому у колегії суддів відсутні підстави для неврахування такого.

З приводу нарахування комісії за адміністрування кредитом у розмірі 240,00 гривень, то відповідачка вказує, що така є незаконною та посилається на постанову ВП ВС від 13.07.2022 у справі №363/1834/17.
Висновки викладені у постанові ВП ВС від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 не є релевантні до даних правовідносин, оскільки Велика Палата вирішувала питання визнання недійсними умов кредитного договору, визнання неправомірними дій кредитора та зобов`язання вчинити дії. Відповідачка в даній справі не зверталась із зустрічним позовом щодо визнання положень, які стосуються комісії за адміністрування кредитом неправомірними.
Згідно положень п. 3.1. укладеного між сторонами Договору, за надання кредиту позичальник сплачує Банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку, наступні комісії, серед яких: комісія за управління кредитом по 30 гривень, яка сплачується щомісячно не пізніше останнього банківського дня звітного місяця.
Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» (Закон №1734-VIII) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Тому, стягнення комісії за адміністрування кредитом у розмірі 240,00 гривень відповідає положенням законодавства в сфері споживчого кредитування та така комісія підлягає стягненню. Відповідачкою не доведено, що така комісія є незаконною, не заявлено зустрічного позову про визнання недійсним п. 3.1. укладеного між сторонами Договору, не висувалась вимога кредитору під час судового розгляду щодо надання детальних відомостей з приводу нарахування такої суми, а тому слід вважати, що така сума є неспростовною.

Серед іншого, під час апеляційного розгляду справи стороною відповідача зверталась увага на неправомірність нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору.
Колегія суддів частково погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Згідно п. 4.1. Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором (.п. 2.1., 3.9.) та/або додатками до нього.
Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 165 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим Договором та/або додатками до нього.
Додатковим договором № 142/10-2009 від 09.04.2009 до умов кредитного договору внесено зміни в п. 3.3. Кредитного договору та викладено такий в наступній редакції: «3.3. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом “факт/360” (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п. 3.2. цього Договору з моменту видачі кредиту: до терміну, вказаного у п. 2.1 цього договору; або до дати звернення Банку із заявою до: суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів…».
Таким чином, позивач має право нараховувати відсотки за користування кредитом до моменту звернення до суду із позовом про дострокове повернення кредиту, тобто до 06.11.2015 (день звернення банку до суду з даним позовом). 
Згідно первісних позовних вимог ПАТ «Кредобанк» просив стягнути відсотки в сумі 2 070,60 доларів США (станом на 25.08.2015), однак згідно збільшених позовних вимог станом на 26.04.2016 сума нарахованих банком відсотків збільшилась до суми 2 897,13 доларів США. 
Враховуючи п. 3.3., який викладено Додатковим договором № 142/10-2009 від 09.04.2009 в новій редакції, нарахування відсотків після звернення до суду із даним позовом є незаконним (оскільки строк виконання зобов`язань за договором настав в момент звернення до суду із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості), а тому нараховані відсотки в розмірі 826,53 долари США (2 897,13 - 2 070,60) не підлягають стягненню з відповідачки.
Суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведене та помилково задоволив збільшені позовні вимоги в редакції від 07.06.2016.
Беручи до уваги все вищезазначене, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить загальну суму 682 677,06 гривень, яка складається з суми 24 540,24 доларів США тіла кредиту, що згідно офіційного курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 621 604,28 гривні; з суми 2 070,6 доларів США відсотків за користування кредитом, що згідно офіційно курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 52 448,30 гривень; з суми 240 гривень комісії за управління кредитом; з сумі 331,01 доларів США пені за несвоєчасну сплату кредиту, що згідно офіційного курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 8 384,48 гривень. У решті розміру позовних вимог належить відмовити.

Щодо процесуальних порушень.
У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що справу по суті було розглянуто без участі відповідачки, без належного повідомлення її про час і місце розгляду справи, без доказів своєчасного надіслання їй судових повідомлень, позовної заяви та без доказів отримання нею таких та без доказів своєчасного отримання відповідачкою копії заяви про збільшення позовних вимог.
Такі доводи апеляційної скарги не знаходять своє відображення в матеріалах справи з огляду на таке.
Як уже встановлено апеляційним судом, згідно відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_1 станом на 30.11.2015 проживає за адресою: АДРЕСА_5 , яка є її місцем реєстрації з 26.06.2007 (Т1 а.с.27).
Вищезгадана адреса зареєстрованого місця проживання також зазначена у копії паспорта (Т1 а.с.22).
Також у поданих відповідачкою процесуальних документах в суді першої інстанції ОСОБА_7 вказувала адресу: АДРЕСА_5 .
На вищезгадану адресу відповідачка отримувала судові повістки та такі надсилались судом саме на вказану відповідачкою адресу (Т1 а.с.49).
ОСОБА_7 подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи, що свідчить про її обізнаність з розпочатим судовим процесом (Т1 а.с.37, 42). Щодо повторного надіслання їй позовної заяви чи ознайомлення з матеріалами справи до суду заяв від відповідачки не надходило.
Заяву про збільшення позовних вимог відповідачка також отримувала, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення від 03.06.2016 (Т1 а.с.63).
Вперше, після ухвалення заочного рішення, із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії рішень ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції 17.11.2023 (Т1 а.с.73).
Відповідачка не могла не знати про наявність даної цивільної справи, оскільки виконавчою службою у 2018-2019 роках проводилось примусове стягнення заборгованості, зокрема накладено арешт на майно та здійснено стягнення з її заробітної плати (Т1 а.с.131-144).
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є спростованими наявними у справі документами. Судом першої інстанції дотримано норм цивільно-процесуального законодавства, доводами апеляційної скарги зворотного не доведено.
Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити, а резолютивну частину заочного рішення суду першої інстанції слід викласти в редакції цієї постанови, яким позов ПАТ «Кредобанк» задовольнити частково та стягнути 682 677,06 гривень замість стягнутих судом першої інстанції 722 062,04 гривень.
Беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути виходячи із задоволених позовних вимог. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги на 94,54% від заявлених (682 677,06 : 722 062,04 х 100), а тому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 10 240,13 гривень (10 831,53 х 94,54%), а оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено на 5,46% (100 – 94,54), то стягненню з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_9 судові витрати у розмірі 709,65 гривень (12 997,12 х 5,46%) за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статей 12, 81, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бомбушкар Сергій Павлович, задовольнити частково. 

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року змінити, виклавши резолютивну частину даного судового рішення в редакції цієї постанови.

Позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», код ЄДРПОУ: 09807862, адреса: м. Львів, вул. Сахарова, 78 грошові кошти на загальну суму 682 677,06 гривень заборгованості за Кредитним договором № А180026 від 30 березня 2007 року, яка складається з суми 24 540,24 доларів США тіла кредиту, що згідно офіційного курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 621 604,28 гривні; з суми 2 070,6 доларів США відсотків за користування кредитом, що згідно офіційного курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 52 448,30 гривень; з суми 240,00 гривень комісії за управління кредитом; з суми 331,01 долару США пені за несвоєчасну сплату кредиту, що згідно офіційного курсу НБУ (25,33 грн.) еквівалентно сумі 8 384,48 гривні, та судові витрати у розмірі 10 240,13 гривень судового збору за подання позовної заяви.

У решті розміру позовних вимог, відмовити. 

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», код ЄДРПОУ: 09807862, адреса: м. Львів, вул. Сахарова, 78 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 , судові витрати у розмірі 709,65 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: