справа № 492/248/26
провадження № 2/492/500/26

РІШЕННЯ
 
Іменем України
13 липня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Варгаракі С.М.,
за участю секретаря судового засідання – Богдан А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
встановив:
Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про визначення додаткового строку три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 3,70 га, 4,00 га та 0,25 га. На початку 2025 року позивачка виявила у будинку заповіт, складений на її ім`я, у зв`язку з чим звернулася до нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.
Позивачка та її представниця про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, але за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшла заява представниці позивачки про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, але за допомогою системи «Електронний суд» надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини, що склалися між сторонами пов`язані з правом особи на спадкування та регулюються ЦК України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком зазначений ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15 липня 1970 року (а.с. 6). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20 вересня 2011 року ОСОБА_2 , який доводився батьком позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).
Згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-02 № 060670 від 13 грудня 2001 року ОСОБА_2 має право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства СПК «Південний» с. Холмське Арцизького району Одеської області (а.с. 7).
За життя ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2002 року належала земельна ділянка площею 4,00 га в межах згідно з планом, розташованої на території Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 14).
Як вбачається з довідки № 740 від 23 грудня 2025 року, виданої Селіоглівським старостинським округом ОСОБА_1 дійсно мешкала зі своїм батьком ОСОБА_2 по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство (а.с. 18).
ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 54), однак відповідно до постанови державного нотаріуса Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 89/02-14 від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 , позивачці у справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини та відсутні оригінали документів, які посвідчують право власності на спадкове майно (а.с. 16). 
Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 84835477 (заповіти/спадкові договори), № 84835472 від 09 квітня 2026 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданих Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області, щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 після його смерті заведена спадкова справа (а.с. 51, 52, 53-61).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців;
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані
з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та інших.
Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23), від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24)).
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 (провадження № 61-6134св23)).
Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23), головною ознакою поважності причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 3 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців – в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України
у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.
Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє
у власних інтересах.
Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.
Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку
з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2026 року у справі № 750/7686/24 (провадження № 61-7365св25).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була донькою ОСОБА_2 , а відтак позивачка є спадкоємцем за законом першої черги. 
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі статей 12161217, 1223, 1268-1270, 1272 ЦК України, керуючись статтями 2, 7, 19, 48, 76-81, 206, 211, 247, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, –
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції. 

Суддя Арцизького районного суду
Одеської області       Варгаракі С.М.