ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року | справа № 380/13158/25  м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - відповідач, Сихівський відділ соціального захисту), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомоги на проживання, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з січня 2024 року;
- зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити ОСОБА_1 та його неповнолітній доньці ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з січня 2024 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , 2015 р.н., перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб як внутрішньо переміщена особа, що вимушено покинула місце постійного проживання у м. Рубіжне Луганської області внаслідок збройної агресії російської федерації, та отримував допомогу на проживання. Стверджує, що на його депозитному банківському рахунку відсутні кошти в сумі, що перевищує 100 тис. гривень, а тому припинення з 01.01.2024 виплати допомоги є безпідставним. Зазначає, що звертався до відповідача із заявами від 25.03.2024 та від 27.05.2024 про поновлення виплати, однак отримав відмову. Вважаючи поведінку відповідача протиправною та такою, що порушує його право на соціальний захист, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
17.07.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Свою позицію мотивує тим, що за результатами верифікації, наданої Міністерством фінансів України, встановлено, що позивач має на депозитному рахунку кошти в сумі, що перевищує 100 тис. гривень, у зв`язку з чим виплату допомоги правомірно припинено на підставі підп.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709. Зазначає, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №380/18685/24 наказом начальника Сихівського відділу соціального захисту від 19.05.2025 №5 створено робочу групу, яка повторно розглянула заяви позивача від 25.03.2024 та від 27.05.2024 та за результатами такого розгляду прийняла рішення, оформлене протоколом від 30.05.2025. Наголошує, що позивачу неодноразово (листами від 12.05.2025 та від 21.05.2025) пропонувалося подати заяву встановленої форми про надання допомоги з березня 2024 року та виписки з банківських установ про відсутність на депозитних рахунках коштів у сумі, що перевищує 100 тис. гривень, проте позивач таких документів не подав та заяви за встановленою формою не подав, що унеможливлює призначення допомоги. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідач подав клопотання про залучення співвідповідача, обґрунтоване тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 №765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України» до переліку видів державної соціальної допомоги, призначення та виплата яких здійснюються органами Пенсійного фонду України, включено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, а тому з 01.07.2025 повноваження щодо призначення, нарахування, поновлення та виплати такої допомоги покладено на органи Пенсійного фонду України.
Ухвалою суду від 03.08.2026 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - співвідповідач, ГУ ПФУ у Львівській області).
19.08.2026 на адресу суду від співвідповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до звернення №1000000000230038251727 від 04.10.2023 позивачу призначено допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання за період з 01.10.2023 до 29.02.2024 в розмірі 5000,00 грн щомісячно (рішення №2944814821-2023-2), яке призупинено 11.01.2024 до з`ясування по причині: на депозитному рахунку більше ніж 100 тис грн або облігації внутрішньої державної позики (код 459) - Верифікація Мінфіну. Вказує, що відповідно до звернення №250041945011 від 25.06.2025 ОСОБА_1 відмовлено в призначені допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання (рішення №2944814821-2025-1). Підставою для відмови слугувало те, що він не відповідає вимогам п.13.2-13.4 Порядку №322, оскільки середньомісячний сукупний дохід на одного члена сім`ї перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову.
Частиною 5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Сихівського відділу соціального захисту з 04.10.2023, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.10.2023 №1333-7001900445 та №1333-7001900448.
На підставі заяви позивача про надання допомоги на проживання від 04.10.2023 допомогу на проживання позивачу та його доньці призначено та виплачувано з жовтня 2023 року по грудень 2023 року включно у розмірі 5000 грн щомісячно з урахуванням неповнолітньої дитини.
За результатами опрацювання рекомендацій, наданих Міністерством фінансів України за наслідками верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», 11.01.2024 у програмному комплексі «Єдина інформаційна система соціальної сфери» заблоковано виплату допомоги, а Сихівський відділ соціального захисту припинив виплату допомоги позивачу з 01.01.2024.
Із заявами довільної форми від 25.03.2024 та від 27.05.2024 позивач звернувся до Сихівського відділу соціального захисту, у яких просив поновити виплату допомоги на проживання з січня 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №380/18685/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №380/18685/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Сихівський відділ соціального захисту повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 25.03.2024 та від 27.05.2024 про поновлення та виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомоги на проживання згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 з 01.01.2024 та прийняти рішення за наслідками розгляду поданих заяв з урахуванням висновків, викладених судом апеляційної інстанції у цій постанові.
На виконання зазначеної постанови апеляційного суду наказом начальника Сихівського відділу соціального захисту від 19.05.2025 №5 створено робочу групу.
Листом від 12.05.2025 №260308/1264 та листом від 21.05.2025 №260308/1368 відповідач запропонував позивачу подати заяву встановленої форми про надання допомоги на проживання з березня 2024 року та виписки з банківських установ (АТ «ПриватБанк» та АТ «Універсал банк») про відсутність на депозитних рахунках коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, з жовтня 2023 року по теперішній час. Зміст листа від 21.05.2025 №260308/1368 додатково доведено до відома позивача 23.05.2025 у телефонній розмові.
Як убачається з матеріалів справи, зазначених документів позивач не подав; на прийомі 15.05.2025 позивач відмовився подавати заяву встановленої форми про надання допомоги з березня 2024 року та не долучив виписки з банківських установ.
За наслідками повторного розгляду заяв позивача від 25.03.2024 та від 27.05.2024 робоча група, розглянувши їх на засіданнях 20.05.2025 (протокол №1) та 30.05.2025 (протокол №2), вирішила відмовити у поновленні з 01.01.2024 виплати допомоги на проживання ОСОБА_1 та його доньці ОСОБА_2 та в призначенні допомоги на проживання з березня 2024 року.
Листом від 09.06.2025 №260308/1555 Сихівський відділ соціального захисту повідомив позивача про прийняте рішення шляхом надсилання витягу з протоколу засідання робочої групи від 30.05.2025.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 №765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України» затверджено перелік видів державної соціальної допомоги, призначення та виплата яких здійснюються органами Пенсійного фонду України, до якого включено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Вважаючи, що відповідач протиправно не поновив виплату допомоги на проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є правомірність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та виплати позивачу та його неповнолітній доньці допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з січня 2024 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст.19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч.1, 3 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правові засади здійснення заходів для стимулювання та забезпечення реалізації прав і свобод внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII), відповідно до ч.1 ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно з ч.2, 3 ст.7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. За приписами ч.1 ст.9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначено Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок №332).
Відповідно до п.4 Порядку №332 для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1.
Підпунктом 3 п.7 Порядку №332 передбачено, що допомога не призначається/не виплачується внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 1 серпня 2023 р., якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання внутрішньо переміщена особа, яка звертається за допомогою на проживання, або є отримувачем допомоги, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти в загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.
Згідно з п.13 Порядку №332 особам, які отримували допомогу та відмовилися від неї/яким вона була припинена, її виплата може бути продовжена на наступний шестимісячний період за умови їх відповідності критеріям, зазначеним у п.13-1—13-4 цього Порядку, з урахуванням вимог, зазначених у п.7 і 7-1 цього Порядку.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова №709) установлено, що з 1 серпня 2023 р. виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яким допомогу було призначено відповідно до Порядку №332, продовжується автоматично на один шестимісячний період.
Підпунктом 3 п.2 Постанови №709 передбачено, що з 1 вересня 2023 р. виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у п.1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цією постановою внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.
Відповідно до п.22 Порядку №332 з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України від 03.12.2019 №324-IX «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» (далі - Закон №324-IX). Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.
Пунктом 24 Порядку №332 визначено, що у разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених п.7, 7-1 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги. У разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги отримувач може подати підтвердні документи органу соціального захисту населення або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи. Орган соціального захисту населення після звернення отримувача із підтвердними документами, які спростовують виявлені критерії, визначені п.7, 7-1 і 8 цього Порядку, приймає рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги та рекомендує отримувачу звернутися до володільця інформації для внесення відповідних змін до державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.
Пунктом 10 ч.1 ст.1 Закону №324-IX визначено, що рекомендація - повідомлення про результат верифікації державних виплат щодо невідповідності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання і розмір таких виплат.
Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону №324-IX орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, зобов`язаний у разі звернення органів, що здійснюють державні виплати, щодо отримання інформації, необхідної для визначення права на отримання та розмір державних виплат, надати відповідь протягом 10 днів.
Відповідно до п.1-3 ч.1 ст.7 Закону №324-IX органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження: проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат; приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.
За змістом ч.1 ст.16 Закону №324-IX за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності, та щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Частинами 2, 3 ст.16 Закону №324-IX встановлено, що орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання. За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо призначення (перерахунку) державної виплати; припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати. Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.
Згідно з ч.2 ст.13 Закону №324-IX інформація про відкриті в банках на ім`я реципієнтів рахунки, операції та залишки за ними отримується відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що рекомендація Міністерства фінансів України, надана за результатами верифікації, є повідомленням про виявлену невідповідність інформації та підставою для проведення органом, що здійснює державні виплати, додаткової перевірки, а не актом, який самостійно встановлює факт відповідності особи будь-якому з критеріїв, визначених п.7, 7-1 і 8 Порядку №332. Рішення про припинення або поновлення нарахування та виплати допомоги приймає саме орган соціального захисту населення за результатами опрацювання такої рекомендації. Для перевірки достовірності даних, покладених в основу рекомендації, цей орган наділений власними повноваженнями - правом проводити додаткові перевірки та надсилати запити для отримання інформації, якому кореспондує обов`язок Міністерства фінансів України надати відповідь протягом 10 днів. Отримання відомостей про відкриті на ім`я особи рахунки та залишки за ними віднесено законодавцем до компетенції державних органів у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність».
Суд наголошує, що правомірність припинення відповідачем виплати допомоги позивачу з 01.01.2024 була предметом судового розгляду у справі №380/18685/24. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у цій справі правомірності припинення виплати не встановлено, натомість відповідача зобов`язано повторно розглянути заяви позивача від 25.03.2024 та від 27.05.2024 про поновлення виплати допомоги з 01.01.2024 та прийняти рішення за наслідками їх розгляду з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції. Отже, предметом судового контролю у цій справі є те, чи виконав відповідач покладений на нього судом обов`язок, а також чи наявні правові підстави для поновлення позивачу та його доньці виплати допомоги з 01.01.2024.
З установлених у цій справі обставин слідує, що на виконання постанови суду апеляційної інстанції відповідач створив робочу групу, яка на засіданнях 20.05.2025 та 30.05.2025 розглянула заяви позивача та прийняла рішення про відмову у поновленні виплати допомоги. Разом з тим зміст протоколу від 30.05.2025 та листів від 12.05.2025 №260308/1264, від 21.05.2025 №260308/1368 свідчить, що повторний розгляд заяв звівся до пропозиції позивачу самостійно подати заяву за формою згідно з додатком 1 до Порядку №332 та виписки банківських установ і до відмови в поновленні виплати з мотивів неподання цих документів. Доказів того, що відповідач до прийняття рішення від 30.05.2025 звертався до Міністерства фінансів України за інформацією, покладеною в основу рекомендації, чи проводив передбачену п.1 ч.1 ст.7 Закону №324-IX додаткову перевірку в інший спосіб, матеріали справи не містять.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив, що жодного доказу наявності у позивача на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, відповідачем не надано. До матеріалів справи не долучено ні рекомендації Міністерства фінансів України, ні відомостей про рахунки позивача та залишки за ними, ні даних про дату виникнення обставин, з якими підп.3 п.2 Постанови №709 та підп.3 п.7 Порядку №332 пов`язують припинення виплати. Позиція відповідача ґрунтується виключно на посиланні на статус, сформований у програмному комплексі «Єдина інформаційна система соціальної сфери».
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, обов`язок довести відповідність позивача критерію, з яким законодавство пов`язує припинення виплати допомоги, покладено саме на відповідача, а не на позивача. Доводи відповідача про зворотнє зводяться до нічим не підтверджених припущень і не спростовують висновків суду.
Суд відхиляє посилання відповідача на неподання позивачем заяви за формою згідно з додатком 1 до Порядку №332. За змістом п.4 Порядку №332 така заява подається для призначення допомоги. Позивачу та його доньці допомогу було призначено на підставі заяви від 04.10.2023 і виплачувано по грудень 2023 року включно, а предметом звернень позивача від 25.03.2024 та від 27.05.2024 було поновлення виплати раніше призначеної допомоги. Ні Порядок №332, ні Закон №324-IX не пов`язують поновлення нарахування та здійснення виплати з поданням заяви за формою додатка 1: за п.3 ч.3 ст.16 Закону №324-IX рішення про поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати приймається органом за результатами опрацювання рекомендацій, а за абз.5, 6 п.24 Порядку №332 підставою для перегляду раніше прийнятого рішення є звернення отримувача з підтвердними документами, форму якого не встановлено. Відтак вимога подати заяву за формою додатка 1 як умову поновлення виплати не ґрунтується на нормах права.
Суд відхиляє також доводи відповідача про те, що поновлення виплати унеможливлене неподанням позивачем виписок банківських установ. Наведений у листах від 12.05.2025 №260308/1264 та від 21.05.2025 №260308/1368 обсяг документів, який запропоновано подати позивачу, фактично покладає на нього обов`язок довести відсутність обставини, наявність якої відповідач сам не підтвердив жодним доказом. Такий підхід не узгоджується ні з ч.2 ст.77 КАС України, ні з п.1, 2 ч.1 ст.7 Закону №324-IX, які надають відповідачу власні інструменти перевірки. Наявність у позивача права подати підтвердні документи в порядку абз.5 п.24 Порядку №332 не звільняє відповідача від обов`язку самостійно з`ясувати обставини, з якими закон пов`язує припинення та поновлення виплати.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд доходить висновку, що правових підстав для припинення та подальшого непоновлення позивачу і його неповнолітній доньці виплати допомоги на проживання з 01.01.2024 відповідач не довів. Оскільки позивач та його донька перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб, довідки про взяття на облік не скасовані, а допомогу їм було призначено у встановленому порядку, вони зберігають право на її отримання, а виплата допомоги підлягала продовженню в порядку, визначеному п.13 Порядку №332 і п.1 Постанови №709.
Бездіяльність як предмет оскарження в адміністративному судочинстві полягає в утриманні суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він відповідно до закону зобов`язаний був вчинити. Вчинення відповідачем дій організаційного характеру, зокрема створення робочої групи та оформлення протоколів, за відсутності дій, спрямованих на з`ясування обставин, від яких залежить право позивача на допомогу, не свідчить про виконання ним обов`язку, покладеного постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2025 у справі №380/18685/24. Відтак бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати позивачу та його неповнолітній доньці допомоги на проживання з січня 2024 року є протиправною.
Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №160/12308/22 виснував, що відмова органу соціального захисту населення у наданні допомоги на проживання особі, яка належить до кола осіб, що мають право на таку допомогу відповідно до Порядку №332, і не підпадає під визначені цим Порядком виключення, не відповідає критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ст.2 КАС України.
Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушеного права, суд зважає на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 №765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України» допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам включено до переліку видів державної соціальної допомоги, призначення та виплата яких здійснюються органами Пенсійного фонду України, а особові справи одержувачів такої допомоги передано головним управлінням Пенсійного фонду України в областях. Отже, станом на час вирішення справи Сихівський відділ соціального захисту не наділений повноваженнями поновити позивачу виплату допомоги, а відновлення порушеного права можливе лише шляхом покладення відповідного обов`язку на ГУ ПФУ у Львівській області як орган, до компетенції якого віднесено поновлення та виплату цієї допомоги.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17 сформулював правовий висновок про те, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень; тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. У цій справі обставин, з якими законодавство пов`язує припинення виплати допомоги, не встановлено, а тому єдиним правомірним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень є поновлення позивачу та його доньці виплати допомоги з 01.01.2024. Зобов`язання вчинити такі дії не є втручанням у дискреційні повноваження.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області поновити ОСОБА_1 та його неповнолітній доньці ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання відповідно до Порядку №332 з січня 2024 року. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає змісту та суті порушеного права позивача і забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
За правилами ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних у справі доказів, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд виснує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього адміністративного позову, а доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, підстави для розподілу судових витрат у порядку ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.2, 6, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомоги на проживання відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з січня 2024 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 та його неповнолітній доньці ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з січня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (місцезнаходження: проспект Червоної Калини, буд. 66, м. Львів, 79012; ЄДРПОУ 26056848).
Співвідповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ЄДРПОУ 13814885).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна