Справа №587/1914/26
Номер провадження 22-ц/816/2551/26
Категорія - 46

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Собини О.І., Нестеренка М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС»» - Ніколаєва Вадима Володимировича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2026 року, ухвалене в м. Суми у складі судді Гончаренко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

18 травня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чабан І.В. звернулася до суду з вказаним позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (далі- ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого. 
Позов обґрунтовано тим, що 26 лютого 2026 року Сумським районним судом Сумської області ухвалено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Страхова група «ТАС».
Однією з позовних вимог ОСОБА_1 було стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, у розмірі 224 000,00 грн. Вказаним рішенням суду у справі № 587/5360/25 на її користь стягнуто зазначену суму.
Разом з тим судом встановлено, що відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З урахуванням мінімальної заробітної плати у розмірі 8 000,00 грн мінімальний гарантований розмір такого відшкодування становить 288 000,00 грн.
У зв`язку з цим позивач вважає, що для повного відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, їй належить додатково виплатити 64 000,00 грн.
20 квітня 2026 року представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі рішення суду. За результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення про відмову у здійсненні виплати.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 64 000,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, а також 24 224,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на її користь 64000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також із відповідача стягнуто на користь держави 1064 грн 96 коп. судового збору.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Також просить стягнути з позивачки на свою користь понесені судові витрати пов`язані із поданням апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції безпідставно повторно вирішив питання щодо розміру страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, яке вже було предметом розгляду у справі № 587/5360/25 та вирішене рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2026 року, що набрало законної сили та виконане відповідачем.
Посилається на те, що позивачка під час розгляду попередньої справи не заявляла про збільшення позовних вимог, не оскаржувала розмір присудженого страхового відшкодування, а тому повторне звернення до суду фактично спрямоване на перегляд остаточного судового рішення поза встановленим процесуальним порядком, що суперечить принципу правової визначеності.
Також зазначає, що на виконання рішення суду від 26 лютого 2026 року відповідач здійснив на користь позивачки страхову виплату в розмірі 234666,66 грн, у зв`язку з чим зобов`язання страховика за наслідками страхового випадку є виконаним.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 11 вересня 2025 року близько 20 год. 10 хв. у с. Косівщина Сумського району Сумської області, на перехресті вул. Податківської та вул. Садової, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та «Renault Scenik» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .
Унаслідок ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_6 загинув на місці події. Водій цього автомобіля ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а водій автомобіля «Renault Scenik» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.
Факт смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22 вересня 2025 року, актовий запис № 128 (а.с. 17).
За фактом ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025200000000660 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України (а.с. 16). 
Станом на час розгляду справи досудове розслідування триває, кінцевого рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що підтверджується інформацією Слідчого управління ГУНП в Сумській області від 13 листопада 2025 року № 69491-2025 (а.с. 16).
Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором № 225394159, чинним на дату ДТП (а.с. 19 зворот). 
Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «Renault Scenik» р.н. НОМЕР_2 , також була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором № 230749586, чинним на дату ДТП (а.с. 19).
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 18).
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2026 року у справі № 587/5360/25 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ПАТ «Страхова група «ТАС». Зокрема, на користь ОСОБА_1 стягнуто 10 666,66 грн моральної шкоди, 224 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, та 11143,04 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 10–14).
У мотивувальній частині зазначеного рішення суд установив право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника та визначив його мінімальний гарантований розмір у 288 000 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2026 року у справі № 587/5360/25 на користь ОСОБА_1 стягнуто 224000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, тоді як мінімальний гарантований законом розмір такого відшкодування становить 288 000 грн. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на отримання ще 64 000 грн.
Суд зазначив, що звернення позивачки із вимогою про виплату зазначеної суми здійснено в межах установленого законом строку. При цьому виконання рішення суду у справі № 587/5360/25 не припинило обов`язку страховика щодо виплати повного розміру страхового відшкодування, оскільки питання про стягнення решти суми в розмірі 64000 грн у попередній справі не вирішувалося.
На цій підставі суд дійшов висновку про порушення права позивачки та стягнув із відповідача 64 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками місцевого суду, викладеними в оскаржуваному рішенні, та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша ст.16 ЦК України).
Водночас повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності.
Відповідно до змісту пунктом 3 частини першої ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, предмет та підстави, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили, та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).
Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17).
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, предмет та підстави спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року в справі №522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року в справі №404/6883/18 та інших.
Зміни суми вимог, перефразування, розширення викладу позовних вимог не свідчить про зміну предмета та підстав позову.
Також згідно постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 175/685/17-ц зміна розміру відшкодування (як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення) за незмінності підстав позову, не може свідчити про зміну предмета позову.
Як встановлено з матеріалів справи № 587/5360/25, провадження № 2/587/214/26, рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 10666 грн 66 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 224000 грн 00 коп. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 11143 грн 04 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 10666 грн 66 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2997 грн 72 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 10666 грн 66 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2997 грн 72 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в розмірі 3154 грн 60 коп.
Як вбачається з матеріалів справи № 587/5360/25, зокрема зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 , крім іншого, просила стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 224000 грн 00 коп. При цьому в позовній заяві вона зазначала, що мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 288000,00 грн, який розрахований за формулою: 36 х 8000,00 грн.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі № 587/1914/26 до ПрАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 подала тотожний позов, тобто повторно пред`явила позов із тим же предметом та з тим же підстав, що розглянутий у справі № 587/5360/25 між тими ж сторонами та рішення у якій набрало законної сили.
Колегія суддів, проаналізувавши зміст рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2026 року в справі № 587/5360/25 та зміст оскарженого рішення в цій справі від 22 червня 2026 року доходить висновку, що сторони, підстави та предмет позову в справі, яка переглядається, є тотожними із сторонами, предметом та підставами позову в справі №587/5360/25, в якій вже ухвалено судове рішення, що набрало законної сили. 
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
З матеріалів справи, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що 29 травня 2026 року до відзиву на позовну заяву представником ПрАТ «Страхова група «ТАС» подано клопотання про закриття провадження у справі з підстав п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, а саме, пункту 3 частини першої ст. 255 ЦПК України, за наявності судового рішення від 26 лютого 2026 року у справі №587/5360/25, яке наразі набрало чинності, та яким вирішений спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у цій справі № 587/1914/26, ухвалюючи рішення 22 червня 2026 року, помилково вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав повторно, хоча слід було закрити провадження у справі. 
Позивачкою в позовній заяві вказано про те, що нею подавалась позовна заява про стягнення шкоди по втраті годувальника, яка була стягнута у розмірі 224000,00 грн, проте для повного відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника до виплати позивачу належить 64000,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. 
Таке твердження протирічить змісту позовної заяви у справі 587/5360/25, згідно якої предметом спору є страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, а підставою –обставини загибелі батька позивачки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та зобов`язання відповідача, який є страховиком, виплатити страхове відшкодування, загальний розмір якого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. В цій же позовній заяві позивачкою вказано, що розмір цього відшкодування обрахований відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 288000,00 грн, який розрахований за формулою: 36 х 8000,00 грн.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом у справі № 587/1914/26, позивачкою збільшено розмір страхового відшкодування за незмінності підстав позову, який був розглянутий у справі № 587/5360/25, що вказує на звернення до суду з позовом з тотожними позовними вимогами.
Відповідно до змісту частини першої ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 цього Кодексу.
Ураховуючи те, що набрало законної сили рішення суду від 26 лютого 2026 року у справі № 587/5360/25, ухвалене щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі від 22 червня 2026 року та закриття провадження на підставі пункту 3 частини першої ст. 255 ЦПК України та частини першої ст. 377 ЦПК України. 
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 141, 255, 367-368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» Ніколаєва Вадима Володимировича задовольнити частково.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 червня 2026 року у справі № 587/1914/26 скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого закрити.
Компенсувати ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65, код ЄДРПОУ 30115243) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1996 грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий - | А.П. Сидоренко

Судді: О.І. Собина 

М.В. Нестеренко