УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/8227/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі: 
головуючого  Павицької Т.М.,
суддів   Бондар О.О., Шевчук А.М., 
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/8227/24 за позовом  ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Лада» про розірвання договору оренди землі та припинення речового права, за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «Лада 2005» - Баюк Ірини Ігорівни на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві, 
в с т а н о в и в :
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила розірвати договір оренди землі без номеру від 12.12.2014, що укладений між нею та Фермерським господарством «ЛАДА 2005» на земельну ділянку кадастровий номер 1820886800:06:000:0030, загальною площею 3, 7381 га, що розташована в адміністративних межах на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та припинити речове право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1820886800:06:000:0030, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за Фермерським господарством «Лада 2005». Позов обґрунтовано тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 3,7381 га, яка була надана для ведення особистого селянського господарства (товарно сільськогосподарського виробництва станом на дату укладання договору), кадастровий номер 1820886800:06:000:0030, що розташована в адміністративних межах на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №141749. 12 грудня 2014 року вона уклала з Фермерським господарством «Лада 2005» договір оренди вказаної земельної ділянки без номеру та акт передачі строком на 15 років, за яким земельну ділянку кадастровий номер 1820886800:06:000:0030 передала в оренду ФГ «Лада 2005». При укладенні договору сторони договору узгодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюватиметься з урахуванням індексів інфляції, однак орендна плата відповідачем виплачувалась неналежним чином, відбувалося систематичне порушення умов договору з боку відповідача. За період з 2020-2023 роки орендну плату відповідач не виплатив, чим порушив умови п. 9 договору оренди землі, а також не провів її обчислення за вказаний період із застосування індексів інфляції, як зазначено в п. 10 вказаного договору. Зазначала, що неодноразово, протягом періоду несплати оренди, зверталася письмово і усно до відповідача для можливості врегулювання даного спору щодо розірвання вказаного договору та стягнення невиплаченої орендної плати, проте відповідач відповів, що не буде проводити її оплату поки йде в країні війна та що рахунку в банку для зарахування орендної плати на даний час немає. Окрім того, відмовився повернути їй земельну ділянку на визначених договором умовах. На даний час фактично використовується її земельна ділянка та отримує від цього прибутки.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі без номеру від 12 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Лада 2005» предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер 1820886800:06:000:0030, загальною площею 3, 7381 га, що розташована в адміністративних межах на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, припинивши речове право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1820886800:06:000:0030 за Фермерським господарством «Лада 2005». Стягнуто з Фермерського господарства «Лада 2005» на користь ОСОБА_1 11 908,00 грн судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник Фермерського господарства «Лада 2005» - Баюк І.І. подала апеляційну у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не зважив на недоліки висновку експерта від 11.09.2025 № СЕ-19/106 25/16540-ПЧ, на які неодноразово зверталась увага під час судових засідань та вважав доведеним, той факт, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру ФГ «Лада 2005» від 24.12.2021 на суму 3532,45 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 ; підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру ФГ «Лада 2005» від 05.05.2022 на суму 3532,45 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру ФГ «Лада 2005» від 20.12.2023 на суму 3532,50 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 . Позивач, ОСОБА_1 , є особою похилого віку. Згідно з науковими засадами судової почеркознавчої експертизи та геронтології, почерк людини є динамічним функціонально-просторовим стереотипом, який безпосередньо залежить від стану центральної нервової системи та дрібної моторики рук експерт Янович М. у судовому засіданні визнав, що він володів даними про поважний вік позивачки, оскільки з`ясував це з матеріалів справи, однак жодним чином не відобразив це у висновку. Він не досліджував медичні документи позивачки, які могли б пояснити причини «низької виробленості» її почерку в експериментальних зразках. Експерт не міг здійснити, за відсутності у нього даних про стан здоров`я та не здійснив аналіз можливого впливу вікових/фізичних змін або захворювань на почерк особи, хоча на це зверталась увага при призначенні експертизи, що є прямим порушенням методики. У висновку експерта не відображено чи містяться на експериментальних зразках окремі букви, елементи, тотожні тим, що містяться у спірних підписах, а це питання взагалі експертом не досліджувалось. Неврахування судом, того факту, що під час проведення експертизи не було застосовано належну методику, свідчить про неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Крім того, відповідач надав суду відомості про нарахування доходу та сплату податків (ПДФО, військовий збір) за 2021-2023 роки. Факт нарахування та звітування перед ДПС свідчить про реальні дії підприємства щодо виконання зобов`язань. Суд, відхиливши касові ордери на підставі лише «виробленості підпису», фактично констатував «систематичну несплату» на припущенні, що кошти не передавались, за наявності інших доказів їх сплати, а саме сплати з них податків, як податковим агентом, що також свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 89 ЦПК України, надав висновку експерта № СЕ-19/106-25/16540-ПЧ від 11.09.2025 ознак «заздалегідь встановленої сили», не оцінивши його у сукупності з іншими обставинами справи та проігнорувавши критичні недоліки доказів. Оцінюючи висновок експерта, суд не звернув уваги на те, що вільні зразки підпису, а саме 12 підписів позивачки, отримані від АТ «Ощадбанк», виконані в один і той самий день — 24.01.2023 року. Згідно з вимогами методик при проведення судової почеркознавчої експертизи, вільні зразки повинні відображати варіаційність почерку особи в різні періоди часу та в різних умовах. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не провів всебічного аналізу доказів, не врахував можливість періодичних змін стану здоров`я людини похилого віку та прийняв як належний доказ висновок експертизи, який є методологічно дефектним через відсутність репрезентативних вільних та експериментальних зразків та медичних даних, а тому визнав встановленими обставини, які не були доведені належними та допустимими доказами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,7381 га, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1820886800:06:000:0030, розташована в адміністративних межах на території Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, відповідно до державного акта, серії ЖТ № 141749 від 24 серпня 2006 року. 
12 грудня 2014 року, між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Лада 2005», було укладено договір оренди б/н, згідно умов якого, ОСОБА_1 передала в оренду ФГ «Лада 2005» земельну ділянку кадастровий номер 1820886800:06:000:0030 строком на 15 років. 
Згідно з пунктом договору оренди землі - плата складає 2927,76 грн на рік.
Згідно з п.п. 10-11 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації та орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 20 числа першого за звітним роком місяця кожного року. 
Пунктом 13 договору визначено умови перегляду розміру орендної плати.
Згідно з п. 14 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, орендарем справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Згідно з видатковим касовим ордером від 24.12.2021, наданим ФГ «Лада 2005», Господарство сплатило 3532,45 грн орендної плати за 2021 рік на користь ОСОБА_1 . 
Згідно з видатковим касовим ордером від 05.05.2022, наданим ФГ «Лада 2005», Господарство сплатило 3532,45 грн орендної плати на користь ОСОБА_1 за 2022 рік та згідно з видатковим касовим ордером від 20.12.2023 ФГ «Лада 2005» сплатило 3532,45 грн орендної плати на користь ОСОБА_1 за 2023 рік.
Відповідно до відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого податку ФГ «Лада 2005» за 2021 рік особі з РНОКПП НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 нараховано доходу 4388,13 грн, сплачено податку з доходів фізичних осіб 789,86 грн та 65,82 грн військового збору; за 2023 рік нараховано доходу 4388,13 грн, сплачено податку з доходів фізичних осіб 789,86 грн та 65,82 грн військового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставина систематичної несплати орендної плати є доведеною.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).
За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму(оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі»).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи (ст. 22 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. 
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частиною 1 статті 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не в повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення п. д) ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплати в розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що в ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Отже, оскільки законодавець визначає однією з істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.
Виходячи з положень статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 651 ЦК України, Верховний суд наголошує про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичного невиконання орендарем істотної умови цього договору щодо внесення орендної плати з урахуванням індексу інфляції в обумовленому договором розмірі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постановах від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 та від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18.
Втім, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України згідно якої істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію, а саме значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постановах від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17, а також від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17.
За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.
У справі, що переглядається встановлено, що 12 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Лада 2005», було укладено договір оренди б/н, згідно умов якого, ОСОБА_1 передала в оренду ФГ «Лада 2005» земельну ділянку кадастровий номер 1820886800:06:000:0030 строком на 15 років. 
Згідно з п.п. 10-11 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації та орендна плата за звітний рік виплачується орендарем орендодавцю до 20 числа першого за звітним роком місяця кожного року. 
Як свідчить висновок експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.09.2025 № СЕ-19/106-25/16540-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру ФГ «Лада 2005» від 24.12.2021 на суму 3532,45 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 ; підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру ФГ «Лада 2005» від 05.05.2022 на суму 3532,45 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового Ордеру ФГ «Лада 2005» від 20.12.2023 на суму 3532,50 грн виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою без наслідування підпису ОСОБА_1 . 
У висновку експерта вказано, що під час порівняння вказаних вище підписів зі зразками підпису та рукописного тексту ОСОБА_1 встановлено їх розбіжності ступенем виробленості почерку (ступінь виробленості зразків підпису рукописного тексту ОСОБА_1 , які наближені за часом виконання до підписання досліджуваних документів, значно нижчий, аніж у досліджуваних підписах). Ознак виконання досліджуваних підписів з наслідуванням підпису ОСОБА_1 не виявлено.
Розбіжність ступеня виробленості почерку (у зразках почерку ступінь виробленості значно нижчий, аніж у досліджуваних документах) є суттєвою, тому що ця ознака стійка і не може змінитися за бажанням того, що пише, у короткий час. 
У судовому засіданні експерт Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Янович М. пояснив, що порівняння окремих зразків підпису не проводилося. Порівняння проводилося за ступенем виробленості почерку та підпису, тобто рівнем оволодіння письма, а саме здатності людини писати в швидкому темпі координатними рухами та в цілому володіння технікою письма. Ця однака є стійка. Якщо людина має низький ступінь виробленості письма, то за власною волею вона не може це змінити за короткий проміжок часу. В даному випадку саме на підставі ступеня виробленості письма було встановлено, що підпис виконаний не тією особо, яка вказана в досліджуваних документах. Це єдина загальна ознака, яка дозволяє виключити передбачуваного виконавця підпису. Це передбачено методикою проведення судової почеркознавчої експертизи, про це вказано і в методиці дослідження підпису. Критерій ступеня виробленості підпису є достатнім для надання висновку. Щодо відібрання зразків підпису в максимально наближених до досліджуваних у даному випадку це є не обов`язково, оскільки були, крім експеретментальних, - вільні та умовно-вільні зразки та цих зразків було достатньо для проведення експертизи. Вікові зміни почерку проявляться в тому, що людина втрачає здатність писати в швидкому темпі координованими рухами і цю здатність відновити неможливо. Відбувається деградація письмової навички, тобто людина не здатна писати швидкими координованими рухами. Стан здоров`я лише погіршував здатність людина писати високовиробленими рухами. Якщо б людина хворіла, то вона б не могла писати у високому темпі координованими рухами.
За наявними у справі документами судовий експерт Янович М. володів даними про поважний вік ОСОБА_1 , хоч і не вказував у висновку. Експериментальні зразки підпису та тексту були надані на аркушах де були графи, і ці графи не були обмеженими. Обмеження простору в певній мірі впливає на почерк. Але в даному випадку це не вплинуло на висновки, оскільки в маленькій графі особа не могла б писати високовиробленим почерком.
Те, що папір не газетний, а офсетний не вплинуло на його висновок, зважаючи на критерій виробленості почерку, який у особи був низький. Різниця в зразках паперу не суттєва.
Суд першої інстанції правильно вважав, що висновок судової почеркознавчої експертизи від 11.09.2025 № СЕ-19/106-25/16540-ПЧ, з урахуванням пояснень експерта у судовому засіданні є обґрунтованим, у зв`язку з чим у суду не виникло сумнівів в його правильності.
Отже надані видаткові касові ордери не доводять отримання ОСОБА_1 орендної плати за договором оренди землі з кадастровим номером 1820886800:06:000:0030 впродовж 2020-2023 років від ФГ «ЛАДА 2005».
Не є доказом про сплату орендної плати і відомості про суми нарахованого доходу, утриманого податку ФГ «Лада 2005» за 2021 та 2023 рік, оскільки відомості про нарахований дохід ФГ «Лада 2005» не свідчать про фактичне отримання орендодавцем - ОСОБА_1 орендної плати за 2020- 2023 роки.
Зазначене свідчить, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором оренди від 01 серпня 2017 року, не здійснював виплату позивачу орендної плати за 2020-2023 роки, що свідчить про систематичність порушення ним умов договору, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання цього договору. Апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що виплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, систематичне невиконання якої є підставою для його розірвання, оскільки орендодавець значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору оренди.
Тому правильним є висновок місцевого суду про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів отримання позивачем орендної плати за 2020-2023 роки, що вказує на наявність правових підстав для розірвання спірного договору оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.
Крім того, апеляційний суд погоджується із задоволенням вимоги про повернення земельної ділянки власнику, як похідною від вимоги про розірвання спірного договору оренди, адже правової підстави для подальшого перебування земельної ділянки в користуванні відповідача не має.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Лада 2005» - Баюк Ірини Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді О.О. Бондар

А.М. Шевчук