Справа № 344/22509/25
Провадження № 2-а/344/29/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою серії ЕНА № 6248725 інспектора 2 взводу 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Сивківа Олександра Петровича від 29 листопада 2025 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень за порушення вимог ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач зазначає, що оскаржуваною постановою його визнано винуватим у тому, що він, керуючи транспортним засобом Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортного засобу, чим порушив п 2.4а Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказану постанову позивач отримав 06.12.2025 рекомендованим листом.
Позивач вважає, що вищевказана постанова від 29 листопада 2025 року серії ЕНА №6248725 складена без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи. Дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Позивач вказує, що 29.11.2025 протягом дня він не керував автомобілем марки Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а перебував у ньому в якості пасажира, що може підтвердити свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Угорники Коломийського району, Івано-Франківської області, вул. Шевченка, 7. Саме ОСОБА_2 того дня керував указаним автомобілем. На вимогу поліцейських він зупинився. Однак поліцейські до нього навіть не підійшли з вимогою пред`явити відповідні документи, а одразу підійшли до позивача. При цьому він вийшов із автомобіля одразу після його зупинки з місця переднього пасажира, а водій залишився в автомобілі.
Відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на яких було би зафіксовано 29.11.2025 порушення позивачем ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи відеозапис з відеореєстратора або інших доказів на підтвердження нібито вчиненого ним правопорушення, позивачу не було продемонстровано.
Зі змістом постанови від 29 листопада 2025 року серії ЕНА № 6248725 позивач не згідний, тому що автомобілем того дня не керував. У зв`язку з цим жодних правових підстав складати щодо позивача оскаржувану постанову у поліцейського не було.
Позивач зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, від 29 листопада 2025 року серії ЕНА № 6248725 складена з порушенням норм адміністративного законодавства та вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, оскільки значною мірою ґрунтується на припущенні. В цілому це свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху. Неналежне обґрунтування за відсутності належних і допустимих доказів стало підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За наведених обставин позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.1-3).
02 січня 2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
Відповідач зазначає, що 29.11.2025 о 18 годині 35 хвилин надійшло повідомлення на скорочений номер виклику поліції «102» про те, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника водій на транспортному засобі Джип Черокі, номерний знак НОМЕР_1 , можливо у нетверезому стані, оскільки порушує Правила дорожнього руху та ледь не вчинив дорожньо-транспортну пригоду, рухається в напрямку вул. Мазепи. Отримавши вищевказане повідомлення, інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної старший лейтенант поліції Сивків Олександр Петрович разом зі своїм напарником під час патрулювання виявили транспортний засіб JEEP CHEROKEE. номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по вулиці Мазепи, м. Івано-Франківськ. 
Поліцейськими було подано світловий та звуковий сигнали про зупинку. Після зупинки транспортного засобу старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , направляючись до зупиненого транспортного засобу побачив як водій вказаного транспортного засобу вийшов із передніх правих дверей автомобіля, закрив його та почав рухатися у невідомому напрямку, не бажаючи спілкуватись із працівниками патрульної поліції. Поліцейський висловив вимогу до водія зупинитися та пред`явити документи, передбачені підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Водій вказано транспортного засобу відмовився пред`являти документи передбачені, підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху,та продовжував спроби залишити місце зупинки транспортного засобу, в результаті чого до нього було застосовано адміністративне затримання. 
Старший лейтенант поліції ОСОБА_3 повідомив водієві, що за відмову пред`явити документи частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачена адміністративна відповідальність. 
Під час спілкування у позивача також було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на підставі чого позивачу було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» самостійно було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач. 
Відповідно до статті 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення старший лейтенант поліції Сивків О.П., як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення зазначені у статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 . Позивача ознайомлено з правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України. 
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила на вимогу поліцейського документи, передбачені підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Старшим лейтенантом поліції Сивківим О.П. після розгляду справи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6248725 від 29.11.2025 з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень. 
Згідно зі статтею 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача ознайомлено зі змістом постанови, повідомлено про порядок її оскарження та виконання, від отримання копії оскаржуваної постанови позивач відмовився.
Факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, був належним чином зафіксований, та доведений старшим лейтенантом поліції Сивківим О.П. за допомогою портативного відеореєстратора, на який також зафіксовано відсутність будь-яких інших осіб в зупиненому поліцейськими транспортному засобі.
Відповідач зазначає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначає, що доводи позивача нічим необґрунтовані та не знаходять фактичного підтвердження щодо невинуватості останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, а лише спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності без належних на те правових підстав. Незгода позивача з інкримінованим йому адміністративним правопорушенням та накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу є суб`єктивною думкою останнього, яка жодним чином не є підставою для скасування оскаржуваної постанови (а.с. 25-29).
28 лютого 2026 року представником позивача ОСОБА_1 – адвокат Любчик С.Р. подав заяву, в якій вказує, що обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсним обставинам справи. Посилання відповідача на те, що 29.11.2025 о 18 годині 35 хвилин на номер виклику поліції “102” надійшло повідомлення про вищевказану подію є непідтвердженим, оскільки як стало відомо позивачу з витребуваних матеріалів службового розслідування з ГУ НП в Івано-Франківській області, повідомлення про таку подію внесено до системи реєстрації заяв і повідомлень (ЄО) за №57697 від 29.11.2025 о 19:24, а відповідно до Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України №357 від 27.04.2020, таке повідомлення підлягало негайній реєстрації в ЄО та могло бути передано для реагування відповідним працівникам поліції тільки після реєстрації в ЄО. Доказів того, в якій саме годині було здійснено телефонний дзвінок на номер “102” відповідач суду не надав. Жодних доказів у підтвердження того, про що вказано у повідомленні на номер “102” матеріали справи не містять. З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що 29.11.2025 о 18 годині 35 хвилин на номер “102” було здійснено телефонний дзвінок з відповідним повідомленням є непідтвердженими та сумнівними.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування ним 29.11.2025 по вул. Гетьмана Мазепи, 177 автомобілем Jeep Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,а саме: ознака керування, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення. 
Поліцейськими УПП в Івано-Франківській області ДПП зафіксовано рух автомобіля, а не конкретної особи за кермом цього автомобіля. Поліцейські підійшли до ОСОБА_1 , коли автомобіль був припаркований, а він виходив з передніх пасажирських дверей, оскільки був пасажиром транспортного засобу. При цьому, поліцейські не пересвідчилися, чи був присутній на місці водій транспортного засобу та не встановили особу водія, який знаходився в автомобілі. Транспортний засіб не належить ОСОБА_1 на праві власності, тому підстав для висновку, що саме він керував цим транспортним засобом, у поліцейських не було. 
Щодо порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, то поліцейські, підійшовши до ОСОБА_1 , не представилися, як і не представилися до винесення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення(19:12), одразу ж почали вимагати надати документи на керування транспортним засобом. Також у встановленому порядку не оголосили та не роз`яснили права і обов`язки (що підтверджується відеозаписом подій), що позбавило ОСОБА_1 в тому числі права з самого початку на ознайомлення з матеріалами справи та правову допомогу, не попередили про здійснення відеозапису.
Позивач вважає, що відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог Правил дорожнього руху, тому у нього відсутні підстави для застосування до позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Позивач просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 42-48).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.14).
Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 15-16).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Тинів І.Д. позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив задовольнити.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Петришин І.Я. у судовому засіданні пояснив, що оскаржувана постанова складена відповідно до вимог чинного законодавства, просив суд у задоволенні позову відмовити.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6248725 від 29.11.2025 вбачається, що 29.11.2025 о 18:37:24 у м. Івано-Франківську, по вул. Гетьмана Мазепи, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Jeep Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортного засобу, чим порушив п 2.4а Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як наслідок, при винесенні оскаржуваної постанови інспектор наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень (а.с. 4-5, 32).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 травня 2026 року по справі №344/21549/25, провадження №33/4808/235/26, що набрала законної сили 14 травня 2026 року, апеляційну скаргу адвоката Любчика С.Р. задоволено. Постанову Івано-Франківського міського суду від 24.02.2026 щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 71-73).
Норми права, що підлягають застосуванню, 
та висновки суду за результатами розгляду справи.
Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливо лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У підпунктах «а», «б» пункту 2.1 Правил дорожнього руху зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Частина перша статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова серії ЕНА № 6248725 від 29 листопада 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить інформацію про здійснення фіксації правопорушення відео з камери поліцейського.
Судом досліджені відеоматеріали з нагрудної камери працівників поліції з фіксацією подій справи так, як вони відбувалися в дійсності. Даних про спотворення, монтаж запису немає.
З наданих відеозаписів вбачається наступне. 
Слідування за транспортним засобом та його зупинка (IMG_7061, 29.11.2025, 18.37.14, 45 сек.).
Автомобіль поліції з увімкненими проблисковими маячками слідує позаду «Jeep Cherokee», який зупиняється на пішохідному переході, потім повертає праворуч і одразу ж зупиняється.
На цьому відеозаписі взагалі не видно, хто саме перебуває за кермом. Камерою зафіксовано просвіт між сидіннями водія і пасажира. Протягом запису цей просвіт не пересікався.
Зупинка біля 18.37.30, поява поліцейського в кадрі через 5 сек.
Після зупинки поліцейський одразу ж вийшов до зупиненого транспортного засобу. Спочатку прямував до місця водія, але побачивши, що з місця пасажира виходить ОСОБА_1 , підбіг до останнього.
ОСОБА_1 вийшов з місця пасажира. На відео не зафіксовано, чи був у цей час хтось на місці водія.
ОСОБА_1 одразу ж заявив, що він не керував транспортним засобом і повторював це увесь час.
Комунікація між працівниками поліції та позивачем. Кліп - 0, 29.11.2025.
На відео з бодікамери поліцейського зафіксовано вихід працівника поліції з автомобіля о 18:40 і прямування його спочатку до місця водія, а потім одразу ж до місця пасажира, з якого вийшов ОСОБА_1 , який відразу ж повідомляє, щоб він був на місці і нікуди не рухався. На цьому відео місце водія проглядається погано, чи є там хтось, не видно.
Отже, у наданих відповідачем доказів відображено лише те, що позивач вийшов з передньої пасажирської двері та зазначав неодноразово, що він є пасажиром, а не водієм. 
Доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Отже, доказів того, що позивач за вказаних у протоколі обставин виконував функції водія матеріали справи не містять, а обов`язок мати документи, передбачені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху, покладається саме на водія механічного транспортного засобу.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень, відповідач у справі, зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані: на користь відповідача чи навіть позивача.
Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів правопорушення з боку позивача, який, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у даній адміністративній справі не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано до суду належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, доказів вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені докази, враховуючи те, що усі сумніви трактуються на користь позивача, суд приходить до переконання про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6248725 від 29 листопада 2025 року підлягає скасуванню.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 7, 9, 33, 126, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити у повному обсязі.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6248725 від 29 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання:  АДРЕСА_1 .
Відповідач - Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048 м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Повний текст рішення складено та підписано 13 липня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.