КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 367/12707/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12226/2026 | Головуючий у суді першої інстанції - Мерзлий Л.В.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М., 
за участю: 
представника позивача Степаненко Н.М.,
представника відповідача Протасова С.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Протасовим Сергієм Володимировичем, та ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Степаненко Наталією Миколаївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2026 року та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно з яким просив: 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за нікчемним попереднім договором № 10 від 10 червня 2024 року грошові кошти у розмірі: 1 154 790, 00 грн. безпідставно отриманих коштів, 3 % річних у сумі 45 748,66 грн., інфляційні втрати у сумі 164 364,02 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , за нікчемним попереднім договором № 35 від 18 червня 2024 року грошові кошти у розмірі: 1 211 980,00 грн. - безпідставно отриманих коштів, 3 % річних у сумі 45 922,42 грн., інфляційні втрати у сумі 172 504,01 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 10 червня 2024 року між позивачем та відповідачем було підписано документ під назвою «Попередній договір №10 купівлі-продажу квартири». На виконання умов цього документа Позивач передав Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 154 790 гривень.
Згодом, 18 червня 2024 року, між сторонами було підписано ще один документ під назвою «Попередній договір № 35 купівлі-продажу квартири». На виконання цього документа Позивач передав Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 211 980 гривень.
Таким чином, загальна сума грошових коштів, переданих позивачем на користь відповідача на підставі вищевказаних документів, становить 2 366 770 гривень.
10 червня 2025 року відповідач надіслав позивачу повідомлення про розірвання «Попередніх договорів» № 10 та № 35, посилаючись на начебто порушення умов і несвоєчасну оплату з боку позивача, в яких запропонував повернути лише частину вкладених позивачем коштів, а саме за «Попереднім договором № 10» суму в розмірі 920 423 грн, та за «Попереднім договором № 35» суму в розмірі 159 732 грн, яка згодом була «переглянута» у бік збільшення до 532 339 грн.
Вказував, що такі пропозиції не відповідають ані сумі отриманих грошових коштів, ані вимогам закону, оскільки з переданих позивачем сум випливає значно більший розмір зобов`язання відповідача. Зазначив, що будь-яких нотаріально посвідчених договорів між сторонами укладено не було. Всі вказані документи («Попередній договір № 10» та «Попередній договір № 35») складені у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.
Вважав, що зазначені правочини є нікчемними, не створюють жодних юридичних наслідків і не можуть бути правовою підставою для набуття чи утримання грошових коштів. Відповідно, усі суми, отримані відповідачем, є безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України та підлягають поверненню позивачу.
З метою досудового врегулювання спору, 11.09.2025 року представником позивача - адвокатом Степаненко Н.М., на адресу відповідача направлено дві письмові вимоги за №11/09-1 та №11/09-2, про повернення безпідставно набутих коштів у повному розмірі.
При цьому, зазначав, що вимоги були відправлені рекомендованим поштовим відправленням №0408403539235, із описом вкладення та квитанцією про відправку. 
Згідно з накладною АТ «Укрпошта», дане поштове відправлення було повернуто через закінчення встановленого строку зберігання 01 жовтня 2025 року, тобто, відповідач свідомо ухилився від отримання вимог, не надав жодної відповіді, кошти не повернув та не запропонував жодного способу досудового врегулювання спору, чим підтвердив відмову виконувати обов`язок щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів.
Вважав, що отримані відповідачем грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статей 216 та 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті за нікчемними правочинами.
Також, зазначав, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України з відповідача на його користь підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні втрати.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.04.2026 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти за попереднім договором №10 від 10 червня 2024 року у розмірі 1 154 790, 00 грн., 3 % річних у сумі 45 748,66 грн., інфляційні втрати у сумі 164 364,02 грн., а всього 1 364 902,68 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти за попереднім договором № 35 від 18 червня 2024 року у розмірі 1 211 980,00 грн., 3 % річних у сумі 45 922,42 грн., інфляційні втрати у сумі 172 504,01 грн., а всього стягнути 1430 406,43 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, 12 112 грн. 00 коп., в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору(а.с. 97-101).
Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21.05.2026 заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Степаненко Н.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. (а.с. 125-127). 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат в загальній сумі 428539,11 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача % річних та інфляційних втрат в загальній сумі 428539,11 грн.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того що відповідач об`єктивно був позбавлений можливості повернути позивачу грошові кошти, оскільки останній не висловлював йому жодних вимог щодо повернення таких коштів, не надавав йому банківські реквізити для такого повернення і не повідомив про будь-які альтернативні шляхи такого повернення.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 613 ЦК України щодо прострочення кредитора, а також не врахував, що відсутність вини боржника у невиконанні зобов`язання та наявність прострочення кредитора виключають можливість застосування відповідальності за положеннямит ст. 625 ЦК України.
Вказує на неврахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду в частині того, що у правовідносинах з повернення безпідставно набутих (збережених) коштів, які попередньо перераховані за договором, початком моменту прострочення набувачем виконання зобов`язання з повернення таких коштів потерпілій особі є момент у часі, коли особа - набувач дізналася або могла дізнатися про безпідставність набуття (збереження) нею цих коштів.
Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи питання відкриття провадження у справі, зобов`язаний був залишити позовну зяву без розгляду і надати позивачу строк для подання позовної заяви, в якій була б зазначена адреса проживання позивача (а.с. 132-136).
В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у повному розмірі 43941,00 грн., з урахуванням вже стягнутих судом першої інстанції 20000,00 грн., тобто додатково стягнути 23941,00 грн.
В обгрунування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, встановивши наявність договору, акту, детального опису робіт, платіжних документів та фактичне надання правничої допомоги, без належних правових підстав зменшив суму витрат з 43941,00 грн. до 20000,00 грн.
При цьому, в самому додатковому рішенні суд прямо зазначив, що від відповідача не надійшло будь-яких заяв щодо зменшення розміру судових витрат або про відмову у їх стягненні.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції не навів належного обгрунтування тому, чому саме сума 43941,00 грн. є неспівмірною, а сума 20000,00 грн. є співмірною (а.с. 159-162). 
У судовому засіданні представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
У судовому засіданні представник відповідача свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.06.2024 продавець ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності, зареєстрованої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. за №602, діяв ОСОБА_4 , та покупець ОСОБА_2 , розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, у відповідності зі статтею 635 ЦК України, уклали Попередній Договір №10.
Предметом даного Договору є погоджене між сторонами зобов`язання в строк не пізніше 2 кварталу 2025 року укласти Договір купівлі-продажу (Основний Договір) квартири, (в подальшому об`єкт), яка розташована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 в (Будинок 25), у нотаріальній формі (або іншій формі, передбаченій діючим законодавством України на час підписання договору) на умовах, визначених цим договором.
В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу основного договору покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору суму в розмірі 434 250 грн. (п.2.1.)
Також, пунктом 2.1 Попереднього договору визначені умови розстрочки, у відповідності до умов яких, позивач зобов`язаний до 10 червня 2025 року сплатити в національній валюті України суму розстрочки в розмірі 1 800 800 грн., але не менше ніж еквівалент 26 621 доларів США, шляхом сплати/перерахунку щомісячних платежів національній валюті України в сумі 90 067 грн, але не менше ніж еквівалент 2 219 доларів США, не пізніше 10 числа поточного місяця. При внесенні щомісячного платежу сума сплати в національній валюті України розраховується по погодженому продавцем комерційному курсу готівкового продажу долару США.
Відповідно до пункту 2.2, суми сплачених коштів за цим договором фіксується в акті приймання-передачі коштів, що є додатком №2 до даного договору.
Згідно з розділом 3 вказаного договору, який визначає істотні умови основного договору, а саме те, що об`єктом є квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 38,6 м?, яка знаходиться на третьому поверсі в квартирному житловому будинку, який буде збудовано за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 в (Будинок 25).
Вартість одного квадратного метра загальної площі вказаного об`єкту, відповідно до пункту 2.1, становить 39 250 грн. Загальна вартість квартири (100%) становить 1 515 050 грн.
За порушення строків виконання зобов`язань згідно з пунктом 2.1 цього договору з покупця стягується пеня в розмірі 0,5% від суми коштів, які мали бути фактично внесені за кожний день прострочення такого платежу. Оплата здійснена покупцем згідно пункту 2.1 цього договору в першу чергу зараховується на погашення штрафних санкцій та пені. (п.5.2).
За прострочення платежу згідно з пунктом 2.1 цього договору понад 60 календарних днів продавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір, письмово попередивши про це покупця за 5 днів до дати його розірвання. При цьому продавець стягує з покупця штраф у розмірі 10% від суми договору, а залишок від фактично внесених коштів за мінусом 10% від суми внесених згідно цього договору коштів та нарахованих штрафних санкцій, повертає покупцеві у тримісячний строк здати розірвання цього договору (п.5.3).
Згідно з пунктом 5.5, у випадку розірвання договору з ініціативи продавця через невиконання покупцем своїх зобов`язань за договором, продавець повертає покупцеві у тримісячний строк всі отримані від нього кошти та стягує штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору.
Так, на виконання пункту 2.2 Попереднього договору, позивач передав, а уповноважений представник відповідача прийняв грошові кошти в наступні строки та розмірах: 18 червня 2024 суму в розмірі 90 070 грн, 26 червня 2024 року грошову суму коштів у розмірі 270 200 грн, та 26 червня 24-го року суму в розмірі 360 270 грн.
Вказані обставини підтверджуються актом приймання передачі коштів, що є додатком №2 до Попереднього договору №10 від 10 червня 2024 року, та наявністю підписів сторін правочину.
Окрім того, в додатку №1 до даного договору сторонами погоджено технічна характеристика багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 .
Поруч з цим додатку №3 до вказаного договору, відображено графічне зображення майбутнього житлового будинку.
Як вбачається із матеріалів справи, листом від 10 червня 2025 року уповноважений представник відповідача повідомив позивача про намір розірвати попередній договір через тривале невиконання його умов та несплату грошових коштів зі сторони покупця, у відповідності до п 5.3. умов Попереднього договору.
Повідомив, що загальна сума внесених позивачем грошових коштів в рахунок виконання умов попереднього договору склала 1 154 790 грн., проте, з березня 25-го року, у зв`язку з несплатою коштів рахунок погашення розстрочки покупцю нарахована пеня, яка станом на 10 червня 2025 року складає 82 862 грн.
Таким чином, загальна сума до повернення покупцю, з урахуванням штрафних санкцій та пені, становить 920423 грн.
У відповідь на лист представника відповідача про розірвання договору, представник позивача - адвокат Степаненко Наталія Миколаївна, надіслала вимогу, в якій повідомила, що невиконання попереднього договору клієнтом було сплачено грошові кошти на загальну на загальну суму в розмірі 1 154 790 грн. Підтвердила отримання повідомлення про розірвання попереднього договору та звернула увагу на, те що розірвати можна лише дійсний договір, а нікчемний правочин, яким є підписаний попередній договір №10, не створює правових наслідків та, відповідно, не підлягає розірванню.
Вказала, що отримана сума коштів в розмірі 1154790 грн, є безпідставно набутими в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та підлягають поверненню в повному обсязі.
Просила повернути на користь клієнта ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 154 790 грн, та здійснити їх повернення протягом п`яти банківських днів з моменту отримання цієї вимоги, шляхом перерахування коштів на банківські реквізити клієнта, які додаються до вимоги.
Окрім вказаного, судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2024 року продавець ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності, зареєстрованої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. за №602, діяв ОСОБА_4 , та покупець ОСОБА_2 , розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, у відповідності зі статтею 635 ЦК України, уклали Попередній Договір №35.
Предметом даного Договору є погоджене між сторонами зобов`язання в строк не пізніше 2 кварталу 2026 року укласти Договір купівлі-продажу (Основний Договір) квартири, (в подальшому об`єкт), яка розташована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:170:1125, у нотаріальній формі (або іншій формі, передбаченій діючим законодавством України на час підписання договору) на умовах, визначених цим договором.
В підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу основного договору покупець передав а продавець прийняв до підписання цього договору суму в розмірі 837500 грн. (п.2.1.)
Також, пунктом 2.1 Попереднього договору визначені умови розстрочки, умовами якої визначено, що позивач зобов`язаний до 18 червня 2026 року сплатити в національній валюті України суму розстрочки в 2 246 860 грн, але не менше ніж еквівалент 55098 доларів США, шляхом сплати/перерахунку щомісячних платежів національній валюті України в сумі 93620 грн, але не менше ніж еквівалент 2296 доларів США, не пізніше 18 числа поточного місяця. При внесенні щомісячного платежу сума сплати в національній валюті України розраховується по погодженому продавцем комерційному курсу готівкового продажу долару США.
Відповідно до пункту 2.2 суми сплачених коштів за цим договором фіксується в акті приймання-передачі коштів, що є додатком №2 до даного договору.
Згідно з розділом 3 вказаного договору об`єктом є квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 83,36 м?, що знаходиться на шостому поверсі в квартирному житловому будинку, який буде збудовано за адресою: АДРЕСА_5 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:170:1125.
Вартість одного квадратного метра загальної площі вказаного об`єкту, відповідно до пункту 2.1, становить 37 001 грн. Загальна вартість квартири (100%) становить 3 084 380 грн.
За порушення строків виконання зобов`язань згідно з пунктом 2.1 цього договору з покупця стягується пеня в розмірі 0,5% від суми коштів, які мали бути фактично внесені за кожний день прострочення такого платежу. Оплата здійснена покупцем згідно пункту 2.1 цього договору в першу чергу зараховується на погашення штрафних санкцій та пені. (п.5.2).
За прострочення платежу згідно з пунктом 2.1 цього договору понад 60 календарних днів продавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір, письмово попередивши про це покупця за 5 днів до дати його розірвання. При цьому продавець стягує з покупця штраф у розмірі 10% від суми договору, а залишок від фактично внесених коштів за мінусом 10% від суми внесених згідно цього договору коштів та нарахованих штрафних санкцій, повертає покупцеві у тримісячний строк з дати розірвання цього договору (п.5.3).
Згідно з пунктом 5.5, у випадку розірвання договору з ініціативи продавця через невиконання покупцем своїх зобов`язань за договором, продавець повертає покупцеві у тримісячний строк всі отримані від нього кошти та стягує штрафні санкції у розмірі 10% від вартості об`єкту на день укладання цього договору.
Так, на виконання пункту 2.2 Попереднього договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в наступні строки та розмірах: 18 червня 2024 суму в розмірі 837 500 грн, 18 червня 2024 року грошову суму коштів у розмірі 93 260 грн, та 17 липня 2024 року суму в розмірі 280 860 грн.
Вказані обставини підтверджуються актом приймання передачі коштів, що є додатком №2 до Попереднього договору №35 від 18 червня 2024 року, та наявністю підписів сторін правочину.
Окрім того, в додатку №1 до даного договору сторонами погоджено технічна характеристика багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 ).
Як вбачається із матеріалів справи, листом від 10 червня 2025 року уповноважений представник відповідача повідомив позивача про намір розірвати попередній договір через тривале невиконання його умов та несплату грошових коштів зі сторони покупця, у відповідності до п 5.3. умов Попереднього договору.
Повідомив, що загальна сума внесених позивачем грошових коштів в рахунок виконання умов попереднього договору склала 1 211 980 грн, проте, з серпня 2024 року, у зв`язку з несплатою коштів рахунок погашення розстрочки покупцю нараховано пеня, яка станом на 10 червня 2025 року, складає 743 810 грн. Таким чином, загальна сума до повернення покупцю, з урахуванням штрафних санкцій та пені, становить 159 732 грн.
У відповідь на лист представника відповідача про розірвання договору, представник позивача - адвокат Степаненко Наталія Миколаївна, надіслала вимогу, в якій повідомила, що невиконання попереднього договору клієнтом було сплачено грошові кошти на загальну на загальну суму в розмірі 1211980 грн. Підтвердила отримання повідомлення про розірвання попереднього договору та звернула увагу на те, що розірвати можна лише дійсний договір, а нікчемний правочин, яким є підписаний попередній договір №35, не створює правових наслідків та, відповідно, не підлягає розірванню.
Зазначила, що запропонована представником відповідача сума коштів до повернення в розмірі 157 732 грн. була переглянута в бік збільшення до 532 339 грн., що становить менше половини фактично сплачених коштів.
Вказала, що отримана сума коштів в розмірі 1 211 980 грн є безпідставно набутими в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України та підлягають поверненню в повному обсязі.
Повідомила, що безпосереднє звернення 02 вересня 2025 року до відділу сервісу разом із клієнтом, не призвели до регулювання спору, адже представники компанії відповідача відмовились від виконання законних вимог щодо повернення повної суми коштів та наполягали на пропозиціях про часткове їх повернення, що є неприйнятним.
Просила повернути на користь клієнта ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 211 980 грн, та здійснити їх проведення протягом п`яти банківських днів з моменту отримання цієї вимоги, шляхом перерахування коштів на банківські реквізити клієнта які додаються до вимоги.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошті у загальному розмірі 2366779,00 грн., сплачені позивачем за попередніми договорами, які є нікчменими, є такими, що набуті відовідачем без достатньої правової підстави, а отже у відповідності до положень ст.ст. 625, 1212 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума коштів у повному обсязі, а також три відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на цю суму коштів з моменту їх безпідставного отримання та до 22.10.2025.
У свою чергу, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, апелянт посилався на те, що, задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції неправильно встановив момент прострочення відповідачем грошового зобов`язання та необгрунтовано стягнув з останнього на користь позивача три відсотки річних та інфляційні втрати за весь період з моменту передачі позивачем відповідачу грошових коштів за попередніми договорами.
Так, згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов'язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.
Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який просторчив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленому індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.
Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив момент прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три відсотки річних, нараховані на суму коштів, отриманих за попередніми договорами, за період з моменту передачі позивачем відповідачів коштів та до 22.10.2025 (момент звернення позивача до суду з даним позовом).
Посилання апелянта на те, що відповідач об`єктивно був позбавлений можливості повернути позивачу грошові кошти, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач не лише не ухилявся від прийняття виконання, а й вжив активних дій для досудового врегулювання спору, що підтверджується письмовими вимогами за №№ 11/09-1, 11/09-2.
Натомість, сам факт направлення відповідачем повідомлень про розірвання попередніх договорів та визначення ним сум коштів, які підгяають поверненню позивачу, свідчить про його усвідомлення наявності обов`язку з повернення отриманих коштів ще до звернення позивача до суду з даним позовом.
При цьому, слід зауважити, що відповідач погодовися з тим, що кошти, отримані за попередніми договорами, набуті ним без достатньої правової підстави (на підставі нікчменого правочину), адже рішення суду першої інстанції в частині стягнення цієї суми коштів ним в апеляційному порядку не оскаржується. 
Доводи апеляційної скарги про те, що розглядаючи питання відкриття провадження у справі, суд першої інстанції зобов`язаний був залишити позовну зяву без розгляду і надати позивачу строк для подання позовної заяви в новій редакції, в якій була б зазначена адреса проживання позивача, а також відомості щодо наявності або відсутності у нього зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд", не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, не стосуються предмету спору та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо отримання відповідачем грошових коштів та виникнення у нього обов`язку їх повернути, з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на цю суму коштів на підставі ст. 625 ЦК України.
Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті рішення.
Також, як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2026 представник позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 43941 грн. 00 коп. 
На підтвердження понесення позивачем у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу до заяви було додано договір про надання правничої допомоги № 27/08-1 від 27 серпня 2025 року, відповідно до пункту 1.1 якого предметом правничої допомоги є комплексний захист прав та інтересів Клієнта як інвестора Будівельної групи «Синергія» за укладеними договорами з ОСОБА_1 , у тому числі правовий аналіз договорів, формування правової позиції, вжиття заходів досудового врегулювання та, у разі необхідності, звернення до суду з вимогами про стягнення інвестованих Клієнтом коштів.
Розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами у самому договорі та можуть бути в майбутньому уточнені в Додатковій угоді (або Додаткових угодах) до цього Договору (п. 4.2. Договору).
У п. 4.3 Договору сторони узгодили, що гонорар, погоджений сторонами у твердій грошовій сумі становить 500 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день оплати - за досудове врегулювання спору, що включає аналіз ситуації та наданих документів, консультації Клієнта, формування правової позиції, підготовку та направлення претензій і вимог, відвідування відділу продажу або представників забудовника, для проведення переговорів з метою забезпечення подальшої дії договорів, та 1000 доларів США у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день оплати за судове провадження у суді першої інстанції, що охоплює підготовку та подання позовної заяви, підготовку та подання відповіді на відзив, подання клопотань, заяв та інших процесуальних документів, а також участь адвоката у судових засіданнях (до 4 призначених засідань включно, незалежно від факту їх проведення).
Згідно з актом про надання правничої допомоги за договором 27/08-1 від 27.08.2025 року, загальна сума наданої правової допомоги відповідно до п.4.3. Договору становить 43 941,00 грн, що є гривневим еквівалентом 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 24.04.2026 року, та включає у себе наступне: 12 000,00 грн за підготовку та подання позовної заяви про стягнення безпідставно отриманих коштів за нікчемними правочинами, 10 000,00 грн. за подання відповіді на відзив, 17 600, 00 грн за представництво інтересів клієнта у судових засіданнях (4 судові засідання по 4 400,00 грн. за кожне 27.01.2026, 12.02.2026, 23.02.2026 та 15.04.2026 року); 4 341,00 грн. за правовий аналіз документів, аналіз укладених між сторонами правочинів, визначення їх правової природи та нікчемності, формування правової позиції та загальний супровід судового провадження. Правнича допомога надана клієнту на вказану суму в повному обсязі, останній претензій щодо наданої правничої допомоги не має. Умови договору в частині наданої правничої допомоги виконані у повністю та фактично (п.4. Акту).
Крім того, долучено детальний опис наданих послуг правничої допомоги, серед яких підготовка та подання позовної заяви про стягнення безпідставно отриманих коштів за нікчемними правочинами, інфляційних втрат на 3% річних, витрачений адвокатом час - 6 годин, вартість послуги - 12 000,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив, витрачений адвокатом час - 5 годин, вартість послуги - 10 000,00 грн; представництво інтересів клієнта у судових засіданнях (4 судові засідання по 4 400,00 грн. за кожне 27.01.2026, 12.02.2026, 23.02.2026 та 15.04.2026 року) - вартість послуги склала 17 600,00 грн. Загальна сума наданої професійної правничої допомоги становить 43 941,00 грн.. Зазначений розмір витрат відповідає умовам договору та є гривневим еквівалентом погодженого сторонами гонорару у розмірі 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 24.04.2026 року. Правнича допомога надана у повному обсязі, що підтверджується Актом про надання правничої допомоги від 24.04.2026 року.
Оплата клієнтом послуг адвоката на грошову суму в розмірі 43 941,00 грн. підтверджується долученим до матеріалів справи рахунком на оплату №240426/1 від 24.04.2026 року, копією квитанції про переказ ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3941,00 з призначенням платежу «Сплата за договором про надання ПД №27/08-01 від 27.08.2026 за судове провадження Ірпінський міський суд» та копією квитанції від 29.04.2026 року про переказ ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 40 000,00 з призначенням платежу «Сплата згідно з п.4.3. Договору за договором про надання ПД №27/08-01 від 27.08.2026 за судове провадження Ірпінський міський суд».
Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Таким чином, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у розмірі 20000,00 грн., оскільки витрати в такому розмірі є співмірними і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
Посилання позивача на те, що суд безпідставно зменшив розмір витрат за відсутності відповідних заперечень відповідача щодо заявленого до стягнення розміру витрат, колегія суддів відхиляє, адже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд обгрунтовано виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Також, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, суд має оцінювати судові витрати, які виникли лише між адвокатом і клієнтом, і не можуть зобов`язувати суд, який повинен оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення, додаткового рішення та ухвали суду першої інстанції  - без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Протасовим Сергієм Володимировичем, та ОСОБА_2 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Степаненко Наталією Миколаївною, - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2026 року та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 17 серпня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова