КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 року м. Київ справа №320/56312/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Повного товариства «Авто Ломбард «АЛ.ЮА і Компанія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (код ЄДРПОУ 19023989; 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 72) з позовом до Повного товариства «Авто Ломбард «АЛ.ЮА і Компанія» (адреса 08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вулиця Боголюбова, будинок 16, офіс 3, ЄДРПОУ 39227327), у якому просить суд стягнути з відповідача на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 15518,42 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на виконання статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні не сплачено адміністративно-господарські санкції у відповідному розмірі.
Зазначає, що дана сума заборгованості підтверджується розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік та квитанцією про розміщення розрахунку в електронному кабінеті роботодавця.
Наголошує, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року відкрите провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Станом на час ухвалення рішення відзив від Повного товариства «Авто Ломбард «АЛ.ЮА і Компанія» до суду не надходив.
Матеріалами справи підтверджується направлення відповідачу копії позовної заяви за адресою його державної реєстрації: Україна, 08131, Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Боголюбова, будинок 16, офіс 3, що підтверджується поштовим відправленням № 0405200067150, а також направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується поштовим відправленням № R067067231888.
Згідно з частиною десятою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України відповідне поштове відправлення вважається врученим відповідачу 04 лютого 2026 року.
Таким чином, встановлений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву сплив, однак відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасниками справи до суду не подано.
За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та доказами.
Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд зазначає таке.
Повне товариство «Авто Ломбард «АЛ.ЮА і Компанія» є роботодавцем, на якого поширюються вимоги законодавства щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Правові та організаційні засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, гарантії їхніх прав та можливостей участі у суспільному житті визначає Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-XII).
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації та фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством.
Частиною першою статті 19 Закону № 875-XII встановлено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації та фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу та забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача становила 8 осіб.
Отже, відповідно до частини першої статті 19 Закону № 875-XII норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідача за 2024 рік становив одне робоче місце.
Водночас за даними цього ж розрахунку середньооблікова чисельність штатних працівників - осіб з інвалідністю - у відповідача за 2024 рік становила 0 осіб.
Таким чином, встановлені матеріалами справи обставини свідчать про невиконання відповідачем у 2024 році встановленого статтею 19 Закону № 875-XII нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на одне робоче місце.
Разом із тим для вирішення питання про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій суд має встановити не лише факт невиконання нормативу, а й обставини, пов`язані з виконанням роботодавцем покладених на нього законом обов`язків щодо створення робочих місць та вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких роботодавець не може бути притягнутий до відповідальності лише з огляду на сам факт невиконання нормативу, якщо ним вжито всіх залежних від нього заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а їх фактичне працевлаштування не відбулося з причин, що не залежали від роботодавця.
Зокрема, відповідний правовий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 824/643/18-а, а також у постановах від 21 травня 2020 року у справі № 520/3919/19, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 09 червня 2021 року у справі № 920/474/20 та від 22 серпня 2023 року у справі № 120/2403/20-а.
Верховний Суд також звертав увагу на необхідність встановлення конкретних дій роботодавця, спрямованих на виконання встановленого нормативу, зокрема надання інформації про наявні вакансії органам зайнятості, створення робочих місць та вчинення інших передбачених законом заходів.
Отже, у цій справі суд має встановити, чи вжив відповідач заходів, які залежали від нього та були спрямовані на виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Як установлено судом, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подав та не надав суду жодного доказу на підтвердження виконання ним обов`язків, передбачених законодавством щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Зокрема, відповідачем не надано доказів працевлаштування у 2024 році особи з інвалідністю у кількості, необхідній для виконання встановленого нормативу, а також доказів створення відповідного робочого місця, вжиття заходів щодо пошуку та підбору працівника, інформування органів зайнятості про потребу в працівнику чи інших дій, спрямованих на виконання встановленого нормативу.
При цьому суд не виходить із самого лише факту неподання відповідачем відзиву як із безумовної підстави для задоволення позову. Відсутність відзиву та доказів з боку відповідача оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, наявними у справі.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи та маючи можливість подати докази на підтвердження обставин, які могли б свідчити про вжиття ним усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу, такої можливості не реалізував.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено вжиття у 2024 році всіх залежних від нього заходів для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Суд також бере до уваги, що відповідно до положень статті 19 Закону № 875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю визначає роботодавців, які не забезпечили виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій у встановленому законом порядку.
Як установлено судом, в електронному кабінеті відповідача було розміщено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій становить 14 626,60 грн.
Факт розміщення зазначеного розрахунку в електронному кабінеті відповідача підтверджується відповідними квитанціями Пенсійного фонду України, копії яких містяться в матеріалах справи.
Отже, матеріалами справи підтверджується направлення відповідачу розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації та фізичні особи, які використовують найману працю, у яких середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю є меншою, ніж установлений статтею 19 цього Закону норматив, щороку сплачують адміністративно-господарські санкції за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею.
Для суб`єктів, у яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій визначається у розмірі половини середньої річної заробітної плати.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються роботодавцями самостійно у строк до 15 квітня року, наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу.
За даними розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік розмір належної до сплати відповідачем суми становить 14 626,60 грн.
Доказів сплати відповідачем зазначеної суми у встановлений законом строк матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.
Згідно з наданим позивачем розрахунком пеня становить 891,82 грн та нарахована починаючи з 16 квітня 2025 року.
Відповідачем не надано доказів сплати адміністративно-господарських санкцій або пені, а також доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку.
Таким чином, з урахуванням установленого факту невиконання нормативу, відсутності доказів вжиття відповідачем залежних від нього заходів для його виконання, а також відсутності доказів сплати визначених адміністративно-господарських санкцій і пені, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 14 626,60 грн та пені у розмірі 891,82 грн.
Загальний розмір заборгованості становить 15 518,42 грн.
Оцінюючи докази у справі, суд відповідно до статті 90 КАС України виходить із того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У цій справі сукупність досліджених доказів підтверджує, що відповідач у 2024 році не забезпечив виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, не довів вжиття всіх залежних від нього заходів для виконання такого нормативу, не сплатив визначені адміністративно-господарські санкції у встановлений законом строк та не сплатив нараховану пеню.
За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 14 626,60 грн та пені у розмірі 891,82 грн, а всього - 15 518,42 грн.
Згідно з частинами першою - третьою статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, досліджені докази та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, матеріали справи не містять, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 КАС України суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Повного товариства «АВТО ЛОМБАРД «АЛ.ЮА І КОМПАНІЯ» (адреса Україна, 08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вулиця Боголюбова, будинок 16, офіс 3, ЄДРПОУ 39227327) на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (адреса Україна, 04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 72, ЄДРПОУ 19023989) грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за 2024 рік в розмірі 15518,42 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 42 копійки).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 24.08.2026.

Суддя Панченко Н.Д.