Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №317/1167/26
Провадження №2/338/773/26
11 вересня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: 
судді Битківського Л.М.
за участю секретаря судового засідання Микитюк А.П., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із травня 2021 року до лютого 2026 року в сумі 208 685грн.
Позов мотивовано тим, що після припинення спільного проживання сторін позивач добровільно надавав кошти на утримання доньки, а з листопада 2022 року дитина проживала разом із ним у місті Запоріжжі та перебувала на його повному утриманні. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 05 січня 2023 року № 8р місце проживання дитини визначено разом із батьком. Позивач зазначив, що дитина проживала з ним до його мобілізації в серпні 2025 року, після чого із його грошового забезпечення почали утримувати аліменти.
Представник відповідачки у відзиві просила відмовити в позові. Водночас вона визнала, що дитина проживала певний час разом із батьком, починаючи із 05 січня 2023 року, однак стверджувала, що з 27 червня 2025 року дитина знову проживає з матір`ю. На підтвердження цього подала акти обстеження умов проживання від 27 червня та 03 вересня 2025 року. Також вважала, що факт отримання коштів за період 2021 року не може бути належно доведеним фотокопіями розписок.
У відповіді на відзив позивач наполягав, що договір оренди квартири від 04 листопада 2022 року та довідки про взяття його і дитини на облік як внутрішньо переміщених осіб підтверджують їх спільне проживання раніше ніж із 05 січня 2023 року. Оригінали розписок, за його твердженням, були подані державному виконавцю у виконавчому провадженні №67894211, матеріали якого залишилися на тимчасово окупованій території.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов частково та погодилась із доцільністю звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах за період з травня 2021 року по серпень 2025 року.
Відповідачка та представник відповідача в судове засіданні не з`явились, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином.
Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, будучи заявленим як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будь-яких заяв чи клопотань з приводу предмету судового спору до суду не подало. 
Дослідивши матеріали справи справи суд встановив: 
Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року у справі № 311/16142/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
15 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67894211. Згідно з розрахунком державного виконавця від 13 лютого 2026 року заборгованість за аліментами станом на лютий 2026 року становила 208685 грн. У графі про сплачені або стягнуті суми за травень 2021 року - серпень 2025 року зазначено нуль; у вересні 2025 року зараховано 43873,84 грн., у жовтні 2025 року - 10070,67 грн., у лютому 2026 року - 16752,65 грн.
04 листопада 2022 року ОСОБА_2 уклав договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб містять цю ж адресу щодо позивача та дитини.
Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 05 січня 2023 року № 8р місце проживання ОСОБА_4 визначено разом із батьком ОСОБА_2 .
Довідкою закладу освіти від 09 грудня 2022 року підтверджено, що мати не брала участі у вихованні та навчанні дитини. Лист служби у справах дітей від 01 березня 2024 року свідчить, що з батьком проводилася бесіда з приводу забезпечення спілкування матері з донькою, а батько пояснив, що такому спілкуванню не перешкоджає. Ці документи в сукупності узгоджуються з доводами позивача про те, що фактично дочка проживала з батьком у відповідний період.
Актом обстеження умов проживання від 27 червня 2025 року встановлено проживання дитини за адресою матері: АДРЕСА_2 . Аналогічні відомості містяться в акті від 03 вересня 2025 року. Тому твердження позивача про проживання дитини разом із ним до серпня 2025 року належними доказами не підтверджене.
Довідка закладу освіти від 29 травня 2026 року підтверджує навчання дитини у Балабинському ліцеї дистанційно, однак не містить відомостей про фактичне місце проживання дитини та участь кожного з батьків у її утриманні у спірний період.
За статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 цього Кодексу аліменти є одним зі способів виконання такого обов`язку тим із батьків, хто проживає окремо від дитини.
Частина друга статті 197 Сімейного кодексу України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою платника або іншою обставиною, що має істотне значення. Перелік таких обставин не є вичерпним, а їх істотність оцінюється з урахуванням конкретних обставин справи та призначення аліментів.
Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц виходив із того, що аліменти призначені забезпечувати дитину і можуть стягуватися на користь того з батьків, з ким дитина фактично проживає та хто бере активнішу участь у її вихованні. У постанові від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21 наголошено, що у спорах цієї категорії необхідно встановити, з ким із батьків дитина постійно, а не тимчасово проживає, та чи перебуває вона на утриманні платника аліментів.
Сам факт чинності рішення про стягнення аліментів та його обов`язковості не виключає застосування частини другої статті 197 Сімейного кодексу України, оскільки ця норма спеціально наділяє суд повноваженням звільнити платника від заборгованості, яка вже виникла, за наявності істотних обставин. Тому відповідні доводи відповідача викладені у відзиві не спростовують права позивача на судовий захист.
Довідка про взяття ОСОБА_4 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 10 листопада 2022 року засвідчує реєстрацію дитини за тією самою адресою орендованої квартири у місті Запоріжжі, за якою був зареєстрований її батько. Цей доказ узгоджується з договором оренди житла від 04 листопада 2022 року, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 05 січня 2023 року № 8р та іншими матеріалами справи.
У розпорядженні від 05 січня 2023 року № 8р наведено посилання на рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27 грудня 2022 року. Вирішенню питання про визначення місця проживання дитини передували звернення батька, збирання та дослідження відповідних матеріалів комісією, а тому саме по собі прийняття розпорядження 05 січня 2023 року не свідчить, що спільне проживання батька і дитини виникло лише цього дня. У сукупності наведені докази підтверджують, що дитина фактично проживала разом із позивачем і перебувала на його утриманні щонайменше з 10 листопада 2022 року.
Відповідачка не заперечує, що з 05 січня 2023 року дитина фактично проживала разом із батьком. Це також підтверджено розпорядженням компетентного органу про визначення місця проживання дитини, документами щодо місця проживання внутрішньо переміщених осіб, відомостями закладу освіти та листом служби у справах дітей. У цей період саме позивач безпосередньо забезпечував повсякденні потреби дитини. Нарахування на користь матері аліментів за той самий час не відповідало їх цільовому призначенню. Наведене є іншою обставиною істотного значення в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України.
Кінцевою датою доведеного проживання дитини з позивачем суд визначає 26 червня 2025 року, оскільки акт від 27 червня 2025 року вже фіксує її проживання разом із матір`ю. Акт від 03 вересня 2025 року підтверджує сталість такої зміни. Посилання позивача на мобілізацію у серпні 2025 року не доводить, що саме до цієї дати дитина продовжувала фактично проживати з ним.
Розрахунок державного виконавця здійснено помісячно. За листопад і грудень 2022 року, а також за кожен місяць із січня 2023 року до червня 2025 року нараховано по 5 493,25 грн. Загальна сума нарахувань за цей період становить 175784,00 грн. Оскільки з 10 листопада 2022 року дитина проживала з батьком переважну частину цього місяця, а в червні 2025 року - до 26 числа, та розрахунок не містить денного поділу аліментного платежу, суд відносить нарахування за листопад 2022 року і червень 2025 року до періоду фактичного утримання дитини позивачем.
Фотокопії розписок датовані 19 січня, 09 лютого, 11 березня, 19 квітня, 11 травня, 09 та 18 серпня, 15 вересня, 11 листопада, 16 грудня 2021 року і 30 січня 2022 року. У рішенні Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, яке набрало законної сили, суд установив, що позивач надавав кошти на утримання дитини ще до звернення матері до суду, що підтверджувалося розписками від 19 січня, 09 лютого та 11 березня 2021 року, однак ці платежі були здійснені до пред`явлення позову про стягнення аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі за участю тих самих осіб, не доказуються при розгляді іншої справи, якщо інше не встановлено законом.
Пояснення представника позивача про неможливість подання оригіналів розписок у зв`язку з тим, що вони були передані державному виконавцю, а матеріали виконавчого провадження залишилися у тимчасово окупованому місті Василівці Запорізької області, суд визнає обґрунтованими. Зміст і спосіб виконання поданих копій узгоджуються з розписками, факт існування та доказове значення яких були встановлені судовим рішенням від 22 вересня 2021 року. Розписки виконані від імені відповідачки власноручним почерком; належність їй цього почерку відповідачка не заперечила. За таких обставин відсутність оригіналів, зумовлена об`єктивними наслідками тимчасової окупації території, сама по собі не є достатньою підставою для відхилення копій цих доказів.
Оцінивши вказані докази у сукупності та взаємному зв`язку, суд визнає доведеним одержання відповідачкою від позивача по 2500 грн. на утримання дитини за травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2021 року, всього 17500 грн. Розписки за січень, лютий, березень 2021 року та розписка від 19 квітня 2021 року не підлягають врахуванню в межах спірного розрахунку, оскільки відповідні платежі передували початку присудження аліментів 29 квітня 2021 року.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню: позивача належить звільнити від заборгованості у сумі 193284 грн., з яких 175784 грн. становлять нарахування за період із листопада 2022 року до червня 2025 року включно, коли дитина перебувала на утриманні батька, а 17500 грн. - фактично сплачені ним аліменти за сім місяців 2021 року. Підстав для звільнення від решти заборгованості судом не встановлено.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1341,2грн. Позов задоволено на 92,62 відсотка заявленої суми (193284грн. із 208 685,03 грн.), тому відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1242,22 грн. судового збору. Належних доказів фактичного понесення інших судових витрат учасниками справи не подано.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, статтями 179-181, 197 Сімейного кодексу України, суд
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - задовольнити частково.
Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на користь ОСОБА_3 за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22.09.2021 року (справа №311/1614/21) на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 193284 (сто дев`яносто три тисячі двісті вісімдесят чотири) грн., з яких 175784грн. становлять нарахування за період із листопада 2022 року до червня 2025 року включно, а 17500 грн. - аліменти, фактично сплачені за травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2021 року, у виконавчому провадженні № 67894211.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 242 (одну тисячу двісті сорок дві) гривні 22 копійки судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 11.09.2026 року.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце реєстрації ВПО: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 43315529, м. Запоріжжя, вул. Приходська, 58.

Суддя    Л.Битківський