ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. Справа№ 910/669/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 07.07.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 (повний текст складено 29.04.2026) 
у справі №910/669/26 (суддя К.В. Полякова)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ»
про стягнення 362 679,77 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі, позивач або КП «Київтеплоенерго») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення основного боргу в сумі 276 678,79 грн, 1 391,01 грн пені, інфляційних втрат у сумі 65 848,44 грн та 3% річних у розмірі 18 761,53 грн.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що ним здійснювалось постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, належного на праві власності відповідачу, однак останній не виконує своїх обов`язків щодо внесення плати за відповідні комунальні послуги, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року в сумі 276 678,79 грн, за несплату якої позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 276 678 (двісті сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 79 коп. основного боргу, 1 391 (одну тисячу триста дев`яносто одну) грн. 01 коп. пені, 65848 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 18761 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 53 коп. трьох процентів річних, 5440 (п`ять тисяч чотириста сорок) грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд установив, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату спожитої теплової енергії за період листопад 2021 року - жовтень 2025 року, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість за особовим рахунком №824208611130100 у сумі 276 678,79 грн (із урахуванням коригувань). Також за арифметичним перерахунком суду з відповідача підлягають стягненню нарахована за період з 01.10.2024 по 31.10.2025 пеня в розмірі 1 391,01 грн, а також за період із 01.11.2021 по 31.10.2025 65 848,44 грн інфляційних втрат та 18 761,53 грн трьох процентів річних.
Суд урахував доводи відповідача про відсутність доказів направлення позивачем рахунків на оплату та актів наданих послуг, однак зазначив, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за житлово-комунальні послуги, а також не є відкладальною обставиною.
Також суд зазначив, що нездійснення відповідачем господарської діяльності та знаходження місця реєстрації відповідача на тимчасово окупованій території не є підставою для нездійснення оплати за теплову енергію, поставлену до нежитлового приміщення, що на праві власності належить відповідачу. Доказів фактичного проведення відокремлення (відключення) нежилого приміщення за адресою: вул. Теліги Олени, буд. 3, площею 199,7 кв.м. від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 18.05.2026 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог, оскільки не встановив спосіб формування нарахувань, джерела вихідних даних розрахунку та не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо несправності вузла комерційного обліку, відсутності чинної державної повірки та застосування розрахункового методу визначення обсягів споживання теплової енергії.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:
- суд, відхиляючи доводи щодо ненадходження рахунків на оплату послуг, послався на пункт 3 Додатку № 4 до Договору № 8242086-03 від 09.07.2019, відповідно до якого абонент був зобов`язаний самостійно отримувати платіжні документи у Центрі обслуговування клієнтів у період з 12 по 15 число кожного місяця. Однак, наведений висновок є помилковим та не відповідає обставинам справи, оскільки вказаний Договір №8242086-03 припинив свою дію у жовтні 2021 року. Із 30.10.2021 правовідносини між сторонами регулювалися публічним договором приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії, розміщеним на офіційному сайті КП «Київтеплоенерго», умови якого підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Пунктом 33 зазначеного публічного договору прямо встановлено обов`язок виконавця формувати та надавати споживачу рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати, при цьому рахунок надається споживачу на паперовому носії. Таким чином, після припинення дії Договору №8242086-03 на споживача більше не покладається обов`язок самостійного отримання рахунків у Центрі обслуговування клієнтів, натомість обов`язок щодо формування та надання рахунків був прямо покладений на виконавця послуг;
- у поданих до суду першої інстанції запереченнях на відповідь на відзив скаржник зазначав, що заявлена до стягнення заборгованість не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки загальнобудинковий вузол комерційного обліку теплової енергії у будинку за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 3 у спірний період не забезпечував належного обліку спожитої теплової енергії. Зазначене свідчить про неможливість визначення спожитої теплової енергії за фактичними показаннями вузла комерційного обліку. Отже, весь обсяг теплової енергії, на підставі якого позивачем сформовано свої вимоги, визначався не за фактичними показаннями лічильника, а розрахунковим методом - за нормою споживання теплової енергії у будівлі. За відсутності працездатного вузла комерційного обліку та при застосуванні розрахункового методу позивач був зобов`язаний надати повний масив вихідних даних, необхідних для перевірки нарахувань, зокрема помісячні обсяги споживання будинку, розрахунок розподілу між співвласниками, площу опалювальних приміщень, застосовані коефіцієнти, температурні показники та формули розрахунку. Натомість розрахунок заборгованості містить лише кінцеві показники без вихідних даних та без розкриття способу їх визначення, що унеможливлює перевірку правильності нарахувань;
- суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заборгованості виключно на підставі довідок про нарахування, непідписаних актів надання послуг з постачання теплової енергії зі сторони відповідача, актів звіряння та корінців нарядів на включення/відключення теплопостачання. Водночас жоден із зазначених документів не містить вихідних показників, необхідних для перевірки обсягу спожитої теплової енергії саме приміщенням відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

09.06.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. 
Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу зводяться до такого:
- наданий позивачем Розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за о/р № НОМЕР_1 за період з 11.2021 по 02.2026 підтверджує, що відповідач отримував розрахункові документи, був обізнаний про здійснені нарахування та здійснював часткові платежі. Однак у апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що не отримував рахунки на оплату та не обізнаний про наявність заборгованості, чим вводить в оману суд, надаючи недостовірну інформацію;
- у відповідача, як споживача теплової енергії, наявний обов`язок, зокрема забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання, та відповідно наявний обов`язок сплати за надані послуги з постачання теплової енергії. При цьому основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність, а наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою;
- відповідачем здійснюються часткові платежі за спожиті комунальні послуги, що підтверджує отримання розрахункових документів, в тому числі актів надання послуг з постачання теплової енергії/актів виконання робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії/ актів виконання робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води;
- відповідач жодного разу до КП «Київтеплоенерго» щодо розрахунків за спожиті послуги, щодо неотримання рахунків на оплату за спожиті послуги, щодо здійснених нарахувань не звертався;
- факт постачання до об`єкту споживача теплової енергії підтверджується: корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон за адресою: м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.3. Відповідач є споживачем теплової енергії, поставленої до нежилого приміщення за вказаною адресою, окремий облік теплоспоживання відповідача здійснювався по жовтень 2021 року за особовим рахунком 8242086-03 (о/р ідентичний номеру укладеному Договору. Опалювальна площа нежитлового приміщення 199,7 кв.м. відображена у Додатку №8 до Договору) та здійснюється за період з листопада 2021 року по вересень 2025 року за особовим рахунком №824208611130100. За період з жовтня 2021 року по жовтень 2025 року (спірний період) розрахунок за надану послугу з постачання теплової енергії здійснено розрахунковим методом (за відсутності вузла комерційного обліку) за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку;
- відповідачем не надано позивачу жодного документу щодо відключення теплопостачання, а саме технічних умов та розробленого відповідно до них проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП; технічних рішень щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання; розрахунків теплового навантаження будинку, тощо;
- відповідачем факт власності на нежитлове приміщення не заперечується, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження відключення від теплопостачання нежитлового приміщення, власником якого він є, не надано, доказів невикористання нежитлового приміщення, власником якого є відповідач, у спірний період не надано, жодного доказу, який спростовує порядок визначення обсягів та вартості отриманої послуги з постачання теплової енергії не надано, як і контррозрахунку здійснених позивачем нарахувань.
Отже обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені, натомість відповідачем на спростування позовних вимог належних доказів не надано.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/669/26; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
28.05.2026 матеріали справи №910/669/26 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26, призначено справу до розгляду на 07.07.2026.
У судовому засіданні 07.07.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 07.07.2026 з`явився представник позивача.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 25.06.2026 подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що він перебуватиме у період з 06.07.2026 по 10.07.2026 у відрядженні.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає таке.
Згідно з частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів зазначає, що представником відповідача у клопотанні не доведено як неможливості залучення для представництва інтересів Товариства у суді іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, так і неможливості розгляду даної справи за відсутності представника відповідача, враховуючи її доказове наповнення, а також доводи апеляційної скарги, які за змістом аналогічні запереченням відповідача проти позову, висловленим у суді першої інстанції.
При цьому, явка представника відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 07.07.2026, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Згідно з частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Таким чином, з 1 травня 2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго» (далі - позивач).
Відповідно до пункту 2.1. Статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Згідно з пунктом 2.2.1. цього Статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.
Отже, відповідно до статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії у будинку за адресою: м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 3.
Відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 14.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1651, витягу з Державного реєстру правочинів від 14.12.2010 та витягу про державну реєстрацію прав від 24.12.2010 відповідачу на праві власності належать нежилі приміщення з № 1 по № 16, вітрина (групи приміщень № 68) (в літ. А), загальною площею 199,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 3.
08.07.2019 між позивачем (теплопостачальна організація) та відповідачем (абонент) укладено Договір №8242086-03 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з пунктом 2.3.2. Договору №8242086-03 абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.
У пункті 8.1. Договору №8242086-03 вказано, що останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2020 року. Сторони дійшли згоди, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.05.2018.
Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.5. Договору №8242086-03).
У додатку №8 до Договору №8242086-03 вказано, що постачання теплової енергії (опалення) здійснюється до нежитлового приміщення за адресою: вул. Теліги Олени, буд. 3, площа 199,7 кв.м.
Відповідно до пункту 3 додатку №4 до Договору №8242086-03 абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: пр-т Повітрофлотський, буд. 58 облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт.
Разом із цим, судом встановлено, що на виконання приписів Закону України №1060-IX від 03.12.2020 «Про внесення змін деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» 30.09.2021 на офіційному веб-сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» https://kte.kmda.gov.ua/i опубліковано текст Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.
Відповідно до пункту 1 Договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця КП «Київтеплоенерго» https://kte.kmda.gov.ua/ (пункт 2 договору).
Згідно з пунктом 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
У пункті 5 Договору визначено його предмет - Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Згідно з пунктами 7 та 8 Договору виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).
У відповідності до пунктів 11-13 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу.
У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку теплової енергії до відновлення його роботи або заміни ведення комерційного обліку спожитої послуги здійснюється відповідно до Методики розподілу.
Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця (пункт 17 Договору).
Згідно з пунктом 20 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.
Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець (пункт 22 Договору).
Відповідно до пункті 23 Договору зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії (приладів-розподілювачів теплової енергії) здійснюється щомісяця споживачем, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою систем дистанційного зняття показань.
У разі коли зняття показань засобів вимірювальної техніки здійснює споживач, він щомісяця з 5-го по 30 (31) число передає показання вузлів розподільного обліку теплової енергії (приладів-розподілювачів теплової енергії) виконавцю в один із перелічених у пункті 23 Договору способів.
Виконавець періодично, не менш як один раз на рік, проводить контрольне зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. Результати контрольного зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії є підставою для здійснення перерозподілу обсягу спожитої послуги та проведення перерахунку із споживачем.
Споживач повідомляє виконавцеві про недоліки в роботі вузла розподільного обліку протягом п`яти робочих днів з дня виявлення засобами зв`язку, зазначеними в розділі «Реквізити виконавця» цього договору.
Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам в обсязі, необхідному для розподілу, але не більш як за дванадцять розрахункових періодів.
У разі ненадання споживачем виконавцю у визначений сторонами строк показань вузла (вузлів) розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання зобов`язаний знімати споживач, для цілей визначення обсягу теплової енергії, спожитої споживачем, протягом трьох місяців визначається середній обсяг споживання споживачем теплової енергії у попередньому опалювальному періоді, а за відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів (пункт 25 Договору).
У пункті 30 Договору визначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/10/Taryfy-dlya-KP-KYYIVTEPLOENERGO-vstanovleni-rozporyadzhennyam-KMDA-vid-19-zhovtnya-2021-roku-2176-.pdf?x56614. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (пункт 31 Договору).
У відповідності до пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
У пункті 33 Договору визначено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
За умовами пункту 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з пунктом 41 Договору споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Відповідно до пункту 45 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. 
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України Сторони погодили, що умови Договору застосовуються до відносин, які існували з 01.11.2021. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункти 51 та 52 Договору).
На підтвердження надання послуг у спірному періоді позивачем долучено до матеріалів справи копії корінців нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання; довідки про нарахування за теплову енергію, акти приймання-передавання товарної продукції за спірний період; акти звіряння розрахунків за теплову енергію.
Проте, як стверджує позивач, відповідач оплату за спожиту теплову енергію за період листопад 2021 року - жовтень 2025 року не здійснював, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість за особовим рахунком №824208611130100 у сумі 276 678,79 грн. (із урахуванням коригувань).
Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 391,01 грн пені, 65 848,44 грн інфляційних втрат та 18 761,53 грн 3% річних.
Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених сум заборгованості та виникнення у відповідача обов`язку з їх оплати. Зокрема, відповідач вказував, що не отримував рахунки на оплату від позивача, доказів направлення актів, долучених до позовної заяви, позивачем не надано, із матеріалів позову не зрозуміло, яким чином та по яким вихідним даним здійснювалось нарахування за теплову енергію за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року, у спірний період виникнення заборгованості господарська діяльність підприємства не здійснювалася, приміщення не використовувалося.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору (пункт 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про теплопостачання»).
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 1, пункт 2 частини 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).
Законодавством України у сфері теплопостачання та надання комунальних послуг передбачено обов`язок споживача укласти відповідні договори на постачання теплової енергії, а також встановлено строки і порядок оплати поставленої теплової енергії, відповідно до яких отриманий товар та послуги оплачуються споживачем щомісячно. Такі положення законодавства у сфері теплопостачання свідчать про обов`язковість договорів про теплопостачання та неможливість споживача відмовитись від укладання договорів (за виключенням випадків та у порядку, встановлених законом).
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статей 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як установлено судом, відповідач є власником нежилих приміщень з № 1 по № 16, вітрина (групи приміщень № 68) (в літ. А), загальною площею 199,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 3.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору (стаття 1 Закону України «Про теплопостачання»).
За змістом частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Як уже зазначалося, на виконання приписів Закону України №1060-IX від 03.12.2020 «Про внесення змін деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» 30.09.2021 на офіційному веб-сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» https://kte.kmda.gov.ua/i опубліковано текст Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.
Відповідач, який є власником вказаних нежилих приміщень, та з яким до цього позивачем було укладено Договір №8242086-03 на постачання теплової енергії, після публікування тексту зазначеного Договору приєднання, не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний індивідуальний договір з виконавцем комунальної послуги (позивачем), що є публічним договором приєднання.
Таким чином, Договір про надання послуги з постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем вважається укладеним відповідно до приписів Закону.
При цьому, як підтверджується матеріалами справи, відповідачу присвоєно особовий рахунок №824208611130100.
Обов`язок із проведення розрахунків за спожиту теплову енергію виникає лише у споживача такої теплової енергії, а не у будь-якої особи.
Отже, позивач повинен довести факт постачання теплової енергії у спірний період відповідачу та його споживання відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 3.
Судом установлено, що у період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року до житлового будинку за адресою: місто Київ, вулиця Теліги Олени, буд. 3, в якому знаходиться вищезазначений об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності Товариству, проводилися роботи по включенню та відключенню опалення, що підтверджується корінцями нарядів: від 22.10.2021 №963 (включення), від 26.03.2022 №1567 (відключення), від 20.10.2022 №1709 (включення), від 08.04.2023 №1882 (відключення), від 16.10.2023 №218 (включення), від 28.03.2024 №242 (відключення), від 30.10.2024 №162 (включення), від 24.03.2025 (відключення).
Вищезазначені документи підписані від імені споживача - КП ЦОС «Шевченківського району», а також представником енергопостачальної організації, який затвердив включення/відключення, начальником РВЗ №7 СП «Ерегозбут» КП «Київтеплоенерго» та начальником району теплових мереж СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго».
Отже, у спірному періоді здійснювалося постачання теплової енергії до будинку за адресою: місто Київ, вулиця Теліги Олени, буд. 3.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції та не спростовано відповідачем, доказів фактичного проведення відокремлення (відключення) нежилого приміщення за адресою: вул. Теліги Олени, буд. 3, площею 199,7 кв.м., від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у будинку відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року №169, матеріали справи не містять.
Отже, враховуючи, що теплове обладнання приміщень відповідача підключено до системи ЦО будинку, він фактично був споживачем тепла в опалювальні періоди 2021-2025 років і зобов`язаний сплачувати його вартість.
Доводи відповідача про те, що він не користувався спірним нежитловим приміщенням, не здійснював господарську діяльність та виробничі потужності з офісом відповідача знаходяться на тимчасово окупованій території у м. Нова Каховка, суд відхиляє, оскільки нездійснення відповідачем господарської діяльності та знаходження місця реєстрації відповідача на тимчасово окупованій території не є підставою для нездійснення оплати за теплову енергію, поставлену до нежитлового приміщення, що на праві власності належить відповідачу.
Заперечуючи проти розміру заборгованості, Товариство наголошує на відсутності належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують факт надання спірних послуг на вказану вартість, а тому й розрахунок відповідних заборгованостей є необґрунтованим.
Зокрема, відповідач вказує, що загальнобудинковий вузол комерційного обліку теплової енергії у будинку за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 3 у спірний період не забезпечував належного обліку спожитої теплової енергії. Зазначене свідчить про неможливість визначення спожитої теплової енергії за фактичними показаннями вузла комерційного обліку. Отже, як стверджує скаржник, весь обсяг теплової енергії, на підставі якого позивачем сформовано свої вимоги, визначався не за фактичними показаннями лічильника, а розрахунковим методом - за нормою споживання теплової енергії у будівлі. За відсутності працездатного вузла комерційного обліку та при застосуванні розрахункового методу позивач був зобов`язаний надати повний масив вихідних даних, необхідних для перевірки нарахувань, зокрема помісячні обсяги споживання будинку, розрахунок розподілу між співвласниками, площу опалювальних приміщень, застосовані коефіцієнти, температурні показники та формули розрахунку. Натомість розрахунок заборгованості позивача містить лише кінцеві показники без вихідних даних та без розкриття способу їх визначення, що унеможливлює перевірку правильності нарахувань.
Оцінивши вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Як вже встановлено судом та не спростовано скаржником, належний останньому об`єкт нерухомості підключено до централізованого опалення. Система централізованого опалення будинку розрахована на забезпечення послугами теплопостачання усіх приміщень зазначеного будинку.
Позивачем до стягнення з відповідача за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року за надані послуги з постачання теплової енергії заявлено 276 678,79 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем були складені акти надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу, в яких зазначено обсяг спожитого опалення - кількість Гкал, ціна без ПДВ, коефіцієнт по ціні газу, сума без ПДВ, всього з ПДВ за період листопад 2021 року - жовтень 2025 року, рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії (ТЕ) №824208611130100/10/2025/2 від 31.10.2025 на суму 276 678,79 грн (з ПДВ).
При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами у двосторонньому порядку актів надання послуг не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань із постачання теплової енергії.
Також позивачем сформовано розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період листопад 2021 року - жовтень 2025 року, акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії за вказаний період, деталізована інформація про коригування нарахувань за послуги з постачання теплової енергії за спірний період.
До матеріалів справи позивачем долучені копії актів прийняття теплового вузла, акту обстеження, актів перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача (том 1, а.с. 90-97). Із наданих актів вбачається, що у житловому будинку за спірною адресою наявний загальнобудинковий прилад обліку, однак не працює витратомір та закінчився термін держповірки.
За змістом статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. 
При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. 
Загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
22.11.2018 Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358) (далі, Методика №315).
Відповідно до пункту 10 Розділу I «Загальні положення» Методики №315 базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.
У спірному випадку опалювальна площа приміщення відповідача була зазначена у Додатку №8 до Договору №8242086-03 - 199,7 кв.м. 
Доказів того, що після припинення дії вказаного Договору та приєднання відповідача відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії, оприлюдненого позивачем, змінилася опалювальна площа приміщення скаржником суду не надано.
Отже, позивач обґрунтовано враховував, що опалювальна площа Товариства становить 199,7 кв.м.
Відповідно до пункту 13 Розділу І Методики №315 одиницями вимірювання обсягу (кількості) спожитої споживачем теплової енергії є гігакалорія (далі - Гкал). 
Відповідно до Розділу III Методики №315 «Визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень» загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді (Qопбуд) визначається так: за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) за його наявності; розрахунковим методом у разі тимчасового виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку (Qопбуд.розр) відповідно до розділу XI цієї Методики; розрахунковим методом у разі відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будівлі/будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 цього розділу. 
Крім того, відповідно до пункту 12 Розділу IV «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення» обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/ опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. 
Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів та наведених правових норм, за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року (спірний період) розрахунок за надану послугу з постачання теплової енергії правомірно здійснено розрахунковим методом (за відсутності вузла комерційного обліку) за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку. 
Обсяг спожитого опалення - кількість Гкал зазначений в актах та рахунку.
Твердження відповідача щодо недоведеності позивачем зазначених у поданих останнім документах обсягів споживання відповідачем теплової енергії суд не бере до уваги, оскільки відповідач не представив суду інших показників споживання, відмінних від тих, що зазначені у поданих позивачем документах, відповідно, не спростував повідомлені суду позивачем обставини.
Таким чином, облік/нарахування плати за надану послугу з постачання теплової енергії відповідачеві здійснювався відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства України.
Надані позивачем докази на підтвердження обсягу нарахувань та вартості послуги, є більш вірогідними, ніж нічим не підтверджені заперечення Товариства.
Також у даному контексті суд враховує, що жодних дій (як то звернення до позивача із проханням надати пояснення щодо нарахування обсягів та вартості спожитих послуг; отримання рахунку на оплату; проведення звірки, тощо) відповідачем як власником спірного приміщення за майже 4 роки споживання теплової енергії не вчинялось, а тому суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що йому незрозуміло, яким чином позивач проводив нарахування.
Щодо посилань скаржника на неотримання від позивача рахунків на оплату, то суд зазначає, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за спожиті житлово-комунальні послуги.
Рахунок за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер; а отже неотримання рахунку, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів статті 613 Цивільного кодексу України, тому неотримання рахунка не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за теплову енергію.
При цьому строк оплати за Договором не прив`язаний до факту отримання споживачем рахунків на оплату або актів наданих послуг, а за умовами пункту 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Також суд враховує пояснення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що при поданні позову в даній справі станом на 01.11.2025 до позовних вимог додатково також були включені вимоги про стягнення з Товариства плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії (ПАО ТЕ) за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року на суму 1 075,78 грн та плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води (ПАО ГВ) за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року на суму 884,00 грн. Однак, станом на дату подання позовної заяви, було з`ясовано, що відповідач здійснив відповідні оплати, на підтвердження чого позивачем надано Розрахунок заборгованості плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії (ПАО ТЕ) за період з листопада 2021 року по лютий 2026 року та Розрахунок заборгованості плати за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води (ПАО ГВ) за період з листопада 2021 року по лютий 2026 року за о/р №824208611130100.
Із наданих розрахунків та реєстру оплати вбачається, що відповідачем у листопаді 2025 року здійснені оплати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1 075,78 грн та за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води у розмірі 884,00 грн за особовим рахунком №824208611130100.
Зазначене свідчить про те, що у спірному періоді Товариством здійснювалися оплати за абонентське обслуговування, які є складовою послуги з постачання теплової енергії за Договором.
Також із наданого позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву розрахунку за період листопад 2021 року - лютий 2026 року вбачається таке: за період з листопада 2021 року по жовтень 2025 року (період заборгованості за позовом) - оплати відсутні, при нарахуванні у листопаді 2025 року 16 147,03 грн відповідачем здійснено платіж у листопаді 2025 року у розмірі 4 990,00 грн, при нарахуванні у грудні 2025 року 20 325,13 грн відповідачем здійснено платіж у грудні 2025 року у розмірі 9 980,00 грн, при нарахуванні у січні 2026 року 24 684,50 грн та коригуванні у бік зменшення на суму - 2 707,90 грн відповідачем платежі не здійснювались, при нарахуванні у лютому 2026 року 22 798,28 грн та коригуванні у бік зменшення на суму - 2 592,98 грн відповідачем здійснено платіж у лютому 2026 року у розмірі 14 750,00 грн. При цьому у призначенні платежу Товариство вказувало рахунок на оплату від 31.10.2025.
Позивач повідомив, що здійснені відповідачем платежі з листопада 2025 року враховані у поточні нарахування, а сума заборгованості за спірний період, заявлена у позовній заяві, не змінилась.
Наведене у сукупності свідчить про те, що відповідач був обізнаний про здійснені нарахування та здійснював часткові платежі, а тому відсутність у матеріалах справи доказів отримання Товариством рахунків та актів наданих послуг не може звільняти відповідача від обов`язку оплачувати спожиті послуги.
Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач допустив порушення зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію та, як вказує позивач, станом на день звернення до суду, за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 276 678,79 грн.
Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростовано, доказів оплати заборгованості відповідачем також не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу за отриману послугу з постачання теплової енергії в розмірі 276 678,79 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У зв`язку з несплатою відповідачем спожитих у вказаний період послуг, позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати у розмірі 65 848,44 грн, 3% річних у розмірі 18 761,53 грн, а також 1 391,01 грн пені на підставі пункту 45 Договору.
Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. 
За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
Відповідно до пункту 45 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. 
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
За арифметичним перерахунком суду, з відповідача підлягають стягненню нарахована за період 01.10.2024 до 31.10.2025 пеня в розмірі 1 391,01 грн, а також за період із 01.11.2021 по 31.10.2025 нараховані 65 848,44 грн інфляційних втрат та 18 761,53 грн трьох процентів річних.
Відповідач контррозрахунку нарахованої пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.
З огляду на це колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 65 848,44 грн, 3% річних у розмірі 18 761,53 грн, а також 1 391,01 грн пені.
Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків суду не спростовують.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 підлягає залишенню без змін.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 у справі №910/669/26 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Новий світ».
Матеріали справи №910/669/26 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та випадках, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.07.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко