Справа № 148/1268/26 
Провадження №2/148/1269/26
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
( Заочне )  
07 вересня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Ліванчук А.Ф., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:  
Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" (далі АТ "А-БАНК") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.05.2025 відповідач уклала з АТ "А-БАНК" кредитний договір №АВН0СТ155101747810291397 щодо надання їй кредиту в розмірі 5000 грн строком на 12 місяців зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно.
АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу кредит (встановлений кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. 
Станом на 05.05.2026 заборгованість відповідача перед позивчаем за даним кредитним договором становить 5225,97 грн, з яких: 3661,82 грн - заборгованість за кредитом; 1193,49 грн - заборгованість по відсоткам; 370,66 грн - пеня.
У зв`язку з даними обставинами позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101747810291397 від 21.05.2025 в розмірі 5225,97 грн станом на 05.05.2026 та судові витрати врозмірі 2662,40 грн.
В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якого представник позивача просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала.
Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засідання встановлено, що 20.05.2025 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-БАНК", про що свідчить її копія (а.с.17-18), відповідно до умов якої підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ "А-БАНК", що розміщені за посиланням https://a-bank.com.ua, між нею та банком становлять договір про надання банківських послуг, умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Визнала, що УЕП є аналогом власноручного підпису.
Також того ж дня відповідач підписала заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, про що свідчить її копія (а.с.18-20).
21.05.2025 відповідач ознайомилася із паспортом споживчого кредиту "Швидка готівка" та уклала із АТ "А-БАНК" кредитний договір №ABH0CT155101678872277906 шляхом підписання заяви про надання послуги "Швидка готівка" №АВН0СТ155101747810291397 від 2025-05-21 року, що підтверджується копіями відповідного паспорту споживчого кредиту (а.с.8) та відповідної заяви (а.с.9-10). За умовами даного договору сторони погодили:
- вид кредиту - кредит на споживчі потреби;
- тип кредиту- кредит строковий;
- мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг;
- сума кредиту - 5000 грн;
- строк кредиту - 12 місяців з 2025-05-21 по 2026-05-20 включно; 
- процентна ставка (фіксована) - 75 % на рік;
- розмір щомісячного платежу - 608,42 грн;
- платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту- 4323345045946143;
- загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісії становить 7300,99 грн.
Згідно з копією Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.11), сторони погодили, що станом на 20.05.2026 загальна вартість кредиту становить 7300,99 грн, з яких: 5000 грн - сума кредиту; 2300,99 грн - проценти за користування кредитом.
АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в розмірі 5000 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №TR/46400340.37369.65455 від 21.05.2025 (а.с.13) та копією виписки по картці клієнта ОСОБА_1 від 05.05.2026 (а.с.15).
Натомість відповідач свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданими представником позивача розрахунком (а.с.12) станом на 05.05.2026 становить - 5225,97 грн., яка складається з: 3661,82 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 1193,49 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 370,66 грн - загальний залишок заборгованості за пенею.
Відповідно до копії виписки по кредиту від 05.05.2026 (а.с.14) вбачається, що станом на 05.05.2026 заборгованість відповідача перед позивачем складає 5225,97 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем її зобов`язань за кредитним договором №АВН0СТ155101747810291397 від 21.05.2025 представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч.1, 3-4, 7 та 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.
Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також аналога власноручного підпису.
Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.
За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.
Відповідно до вимог ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним 
За змістом ч.2 та 3 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно АТ "А-БАНК"  грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.
Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.
Щодо стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.
Як вбачається із позовної заяви представник позивача просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 370,66 грн.
За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В той же час, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, законодавець визначив, що на період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
З огляду на вищевказані норми законодавства, відповідач, як позичальник є звільненою від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) пені. Тому її нарахування є незаконним. 
Відтак, правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 370,66 грн немає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Доводи представника позивача щодо того, що до вимог про стягнення пені слід застосовувати норми Закону України "Про споживче кредитування", суд до уваги не бере з огляду на таке.
Відповідно до ч.1, 2 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.
Відтак норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. 
Слід зазначити, що спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 22.06.2021 в справі № 334/3161/17 виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
Отже норми ЦК України є пріоритетними над нормами інших законів у вирішенні колізії між нормами, що регулюють однопредметні правовідносини.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. 
Зі свого боку відповідач будь-яких заперечень не висловила та доказів на спростування позиції представника позивача до суду не надала.
Оскільки станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатила, тому суд приходить до висновку, що з відповідача, як позичальника, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101747810291397 від 21.05.2025 лише в розмірі 4855,31 грн, з яких: 3661,82 грн - заборгованість за кредитом; 1193,49 грн - заборгованість за відсотками.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надала суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 2473,57 грн (2662,40 х 4855,31 / 5225,97 = 2473,57) (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.3, 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.5 ст.18 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", ст.207, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1, п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК", місцезнаходження якого: вул.Батумська, 11, м.Дніпро, 49074, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360080, МФО 307770, рах. № НОМЕР_2 , заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101747810291397 від 21.05.2025 в розмірі 4855,31 грн (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять гривень тридцять одна копійка) станом на 05.05.2026, з яких: 3661,82 грн - заборгованість за кредитом; 1193,49 грн - заборгованість за відсотками.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК", місцезнаходження якого: вул.Батумська, 11, м.Дніпро, 49074, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360080, МФО 307770, рах. № НОМЕР_2 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2473,57 грн (дві тисячі чотириста сімдесят три гривні п`ятдесят сім копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя: