Справа № 683/728/26
2/683/884/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 
в складі:
головуючого - судді Лугового О.М.
з участю секретаря Градомської Д.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Віхерко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №683/728/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини, 

встановив:

10 березня 2026 року адвокат Віхерко Н.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимогпредставником позивача зазначено, що в період шлюбу та спільного проживання з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2019 року шлюб б розірвано. З червня 2018 року відповідач поїхала на навчання до професійного ліцею в с.Гриців, Шепетівського р-н., Хмельницької обл., після закінчення навчання в якому, до чоловіка та дитини не повернулася та будь які контакти з ними втратила. Згідно судового наказу виданого Старокостянтинівським районним судом від 07.05.2019 року справа №683/948/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі частки зі всіх її видів заробітку, проте аліменти нею не сплачуються, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 104 509 грн. З часу народження дитина проживає разом з батьком, який забезпечений житлом та має змогу створити стабільні та комфортні умови для проживання дитини. Позивач самостійно здійснює догляд за сином, створює усі належні умови для його життя, виховання, медичного нагляду. ОСОБА_1 з 13.07.2021 року перебуває в шлюбі із ОСОБА_4 .. Крім сина, має на утримані ще двох неповнолітніх дітей. Сім`я проживає в будинку, який належить позивачу. Однак, ОСОБА_1 неодноразово стикався з різними обмеженнями та труднощами в реалізації своїх батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , через відсутність участі відповідача у житті дитини та її фактичну недоступність для надання необхідних дозволів, зокрема це стосується питань, які вимагають згоди обох батьків, а саме отримання медичної допомоги, прийняття рішення щодо медичного втручання, оформлення документів дитини, реєстраційних дій, соціальних питань, забезпечення здобуття освіти. Наразі вирішення цих питань створюють для позивача суттєві труднощі оскільки відсутність належної комунікації з матір`ю дитини ставлять під загрозу повноцінний розвиток дитини. З огляду на те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не контактує з батьком дитини, тому у ОСОБА_1 виникла об`єктивна потреба у правовій визначеності щодо місця проживання дитини з батьком.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що до суду з позовом звернувся для того щоб отримати відстрочку від мобілізації. Відповідач його прав щодо місця проживання дитини не порушує.
Представник позивача - адвокат Віхерко Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що на даний час дитини проживає з батьком.
Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява, згідно якої остання зазначила, що у зв`язку із стійким захворюванням вона перебуває на стаціонарному догляді в КУ «Радомишльський психоневрологічний інтернат», та немає можливості прибути у судове засідання та прийняти у ньому участь, у зв`язку з чим просить розгляд справи здійснити без її участі. Проти визначення місця проживання свого малолітнього сина разом із батьком не заперечує.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Староостропільської сільської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява, згідно якої представник органу опіки та піклування просить розгляд справи здійснити без його участі. Відповідно до позовних вимог заперечень немає.
Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 є матір`ю, для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 11.04.2018 року.
Згідно копії заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02.07.2019 року, судом встановлено, що шлюб, зареєстрований 12 січня 2018 року виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (актовий запис №1) - розірвано. Рішення набрало законної сили 08 серпня 2019 року.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 13.07.2021 року, судом встановлено, що 13.07.2021 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », про що 13.07.2021 року складено відповідний актовий запис №111. 
Згідно копії договору купівлі-продажу від 02.06.2023 року зареєстрованого в реєстрі за №993, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно наявною в матеріалах справи довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №31 від 05.03.2025 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не зареєстрований але проживає за адресою АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_9 ,, ІНФОРМАЦІЯ_5 - син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - дружина. Всі проживають разом в даному господарстві. ОСОБА_5 навчається в Антонінській спецшколі.
Відповідно до витягу з реєстру Староостропільської територіальної громади №20025/007252765 від 02.06.2025 року, судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , з 02.06.2025 року зареєстрований по АДРЕСА_1 .
Згідно військово-облікового документу від 20.02.2026 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 .. 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.02.2026 року, перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 проживає з сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входять: дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відпустка по догляду за дитиною до 3-х років; син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - на утриманні; син - ОСОБА_5 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на неповному державному утриманні в Антонінській спеціалізованій школі; син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні.
Сім`я проживає у власному будинку. Діти забезпечені усім необхідним. Сина ОСОБА_3 на канікули та вихідні батько постійно забирає додому, приймає активну участь у вихованні, купує одяг, іграшки, інші необхідні речі.
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.1-2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Частиною 4 стаття 19 СК України передбачано, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України).
Згідно наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини, судом встановлено, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його батьком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини не містить жодного аналізу та аргументації прийняття цього висновку, наданий без урахуванням думки малолітньої дитини, тобто не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України.
В ході розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір щодо місця проживання їхньої малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач погоджуються на проживання дитини з батьком. 
Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, фактично, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.
Крім того, ст. 161 СК України передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дитини, а тому позов має бути відхилений.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. 
Після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_2 у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею не зверталась, а також на подавався відзив на позов, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання сина з нею, як матір`ю, суду не надала.
Спір у цій справі щодо місця проживання дитини ініційований її батьком ОСОБА_1 , з яким малолітній син і так фактично проживає, і від якого мати ОСОБА_2 не вимагає зміни його місця проживання. 
З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем безпідставно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Більше того, дитина проживає разом з батьком, при цьому мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання та не заперечує щодо подальшого такого проживання дитини з батьком.
Враховуючи, що ні позивачем, ні його представником не доведено належними і допустимими доказами існування спору між батьками про місце проживання дитини, з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача та інтересів дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.
Судом думка дитини не з`ясовувалась, враховуючи її вік, змагальність процесу та посилання позивача та представника позивача на те, що заслуховування думки сина в судовому засіданні травматично позначиться на його психологічному стані, а тому вони заперечує проти цього.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають.
В силу ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позову, судові вирати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 81,141, 259-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Староостропільської сільської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 виданий 6826 від 05.02.2021 року.
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт № НОМЕР_7 .
Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Староостропільської сільської ради Хмельницької області, місце знаходження: 31146, вул.Центральна, 2/12, с.Старий Остропіль, Хмельницького р-н., Хмельницької обл., код ЄДРПОУ 22779277.

Суддя: