Справа № 489/4315/20 
Кримінальне провадження     №1-кп/489/183/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 р. м. Миколаїв
Вступна частина
Інгульський районний суд м. Миколаєва, головуючий – суддя ОСОБА_1 
Секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Кримінальне провадження 12019150040001549 від 30.04.2019.
Обвинувальний акт про вчинення кримінального правопорушення передбаченого, ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції кримінального закону на час події кримінального правопорушення) стосовно ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Ташине Березанського району Миколаївської області, громадянки України, з середньою освітою, не судимої, приватної підприємниці, жительки АДРЕСА_1 .
Сторони: прокурор ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_8 , прокурор ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_11 , обвинувачена ОСОБА_12 .
Учасники: представник потерпілої – адвокат ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_14 (в режимі відеоконференції)
Мотивувальна частина
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
ОСОБА_15 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах виклала оголошення на інтернет – сайті щодо продажу автомобіля TOYOTA RAV 4
В подальшому, 17.03.2027 ОСОБА_15 маючи намір на заволодіння чужим майном, з прямим корисним умислом, з метою незаконного збагачення шляхом обману під приводом продажу даного автомобіля заволоділа грошовими коштами на суму 38220 грн., які потерпіла ОСОБА_14 перерахувала з метою купівлі зазначеного автомобіля в якості передплати на банківський рахунок, яким користувалася ОСОБА_15 .
Продовжуючи реалізацію цього умислу ОСОБА_15 29.04.2017 (точний час невстановлений) знаходячись в кафе «Однокласники» в м. Миколаєві, проспект Миру, 56А, зустрілась з ОСОБА_14 з метою отримання від тієї коштів за купівлю даного автомобіля, де заволоділа грошовими коштами потерпілої в розмірі 12600 доларів США, що становило еквівалент 334530 грн., шляхом обману без наміру продавати автомобіль.
В подальшому ОСОБА_15 місце злочину залишила з цією грошовою сумою, якою розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 372750 грн., тобто у великих розмірах.
Цими діями ОСОБА_15 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції КК на час вчинення злочину) – заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
В судовому засіданні обвинувачена вину не визнала, вказала, що власне вона є жертвою злочину. На початку 2017 року вона підробляла у м. Києві швачкою, познайомилась у січні 2017 з чоловіком на ім`я ОСОБА_16 , з яким склалися особисті відносини і вони почали разом проживати. Той її умовив відкрити на неї фірму з імпорту на замовлення автомобілів, оскільки у нього не було документів на проживання в Україні. Вона особисто справами фірми, яка була оформлена на неї, не займалася, їй про те, що на фірмі все добре, розповідав ОСОБА_17 вдома, саме він і керував справами фірми, а вона продовжувала працювала швачкою. Вона приїжджала на підписання контрактів до офісу по АДРЕСА_2 . Одного дня ОСОБА_17 зник з документами, грошима, спільними фотографіями, вона зрозуміла, що її ошукали і звернулася до поліції із заявою на цього чоловіка у справжності анкетних даних якого вона стала сумніватись. Вона не відмовляється, що фірма не виконала договірні відносини, але це є цивільно-правові відносини. З приводу боргу фірми перед потерпілою є рішення суду, яким стягнути збитки з фірми на користь ОСОБА_14 . Умовою договору була обов`язкова 100 відсоткова передплата в день укладання договору. ОСОБА_14 вона раніше до цього суду не бачила, на договорі з нею її підпис. На кошти за цим договором вона прибуткового ордеру або квитанції не має, чи оприбутковувались вони підприємством вона не знає. З потерпілою ОСОБА_14 та свідком ОСОБА_18 вона за обставин вказаних в обвинуваченні в м. Миколаєві не зустрічалась. Номер контейнеру, фактична наявність автомобілю, їй невідомі, це все вирішував ОСОБА_17 . Вона з ОСОБА_14 на тему автомобіля не спілкувалась. 29.04.2017 вона була у м. Львові, де відвідувала Георгія, а не в м. Миколаєві, і приїхати не змогла б, тому що навіть не мала тоді водійського посвідчення. Можливо ОСОБА_19 її і бачили при укладанні контракту в офісі мимохідь, але вона їх не запам`ятала. З претензіями до неї, окрім ОСОБА_19 , з приводу виконання інших договорів підприємством ніхто не звертався. 
Потерпіла ОСОБА_14 при допитів в суді показала, що навесні 2017 року вони вирішили з чоловіком купити автомобіль «Тойота РАВ 4» для чого звернулись до фірми «Автошоп», яку знайшов її чоловік, скоріш за все по Інтернету і без будь-яких рекомендацій, і яка привозила автомобілі з-за кордону. Ця фірма вийшла з ними на зв`язок через VIBER, її представниками було кілька осіб, у т. ч. і обвинувачена, яка повідомила що можуть такий автомобіль доставити, продемонстрували фотографії автомобіля і назвали ціну, які їх задовольнили. Тому вона з чоловіком погодились, перевели завдаток на карту 38 тис грн., ще не маючи контракту, а основну суму 10-12 тис доларів передала на фірмі в Києві при підписанні контракту, в якому була вказана повністю суму отриманих коштів, з урахуванням переданого завдатку, а залишок (приблизно 2000 – 2500 доларів) ще приблизно через місяць в м. Миколаєві в кафе «Однокласники» при зустрічі з обвинуваченою, де була присутні і свідок ОСОБА_18 . Квитанції на суму передані в м. Києві та м. Миколаєві вона за фактом передачі не отримувала. Офіс підприємства «Автошоп» в м. Києві був розташований в офісному центрі на вул. Жилянській, біля якого її зустрів та провів співробітник фірми до кабінету директора, де перебувала обвинувачена, яку вона знала через попереднє спілкування у месенджері. Контракт підписувала особисто, усі пункти контракту вона читала. Чи підписувала обвинувачена при ній контракт з боку підприємства і ставила печатку вона не пам`ятає. Кошти передавала в руки особисто обвинуваченій. Машина повинна була прийти у наприкінці квітня того ж року морським шляхом в контейнері, номер якого їм дали, в Грузію, а потім повинна була бути доправлена в Україну. Але контейнер лише у травні прибув на розвантаження у Грузію, як їм повідомили на фірмі автомобіля в ньому не було, він був пустий, більше фірма зрозумілих пояснень не надавала, ще пояснили, що саме їх обманули якійсь особи саме в Грузії (28.04.21 –а.с.73). 
При додатковому допиті 23.12.2025 потерпілої ОСОБА_14 вона підтвердила та уточнила свої попередні покази. Наполягала, що спочатку було перевела приблизно 30 тис. на рахунок підприємства, другий раз вони на прохання обвинуваченої передали (тобто вона доїхала в м. Київ з братом) основну суму в м. Києві приблизно 10 тис. доларів готівкою у валюті США. Третій раз гроші через кілька місяців передавала в м. Миколаєві при повідомленні, що машина вже в дорозі. В кафе «Однокласники» в районі площі Перемоги в м. Миколаєві передали 2-3 тис. доларів США і при цьому була її подруга ОСОБА_20 , яка знала суть питання в самих загальних рисах. З обвинуваченою спілкувалися і по телефону і вживу, тому вона впевнено впізнавала її голос і ув`язували з її особою. З приводу укладання контракту 31.03.2017 де зазначено, що вона сплатила усю суму 12600 доларів США пояснила, припустила, що версій контракту могло бути декілька і не виключено, що ця версія була підписана учасниками договору після того як вона з`їздила в м. Київ, на фактичну передану суму.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що через мережу Інтернет знайшли фірму ТОВ «Автошоп», яка розташована в м. Києві. Разом з дружиною ОСОБА_14 поїхали у середині квітні 2017 до м. Києва до цієї фірми. Там за результатами презентації, у т.ч. фотографії автомобіля, вони вирішили купити автомобіль «Тойота РАВ 4». Одразу обговорили строки умови поставки, їм одразу повідомили номер контейнеру і тільки після цього вони перерахували на рахунок фірми 1400 доларів США, після цього повернулись до м. Миколаєва. В середині квітня 2017 року його дружині зателефонував представник ТОВ і повідомив що в м. Миколаєві буде директорка, якій можна передати решту коштів. Невдовзі його дружині перетелефонувала і сама обвинувачена, яка представилась директоркою. 29.04.2017 його дружина, ОСОБА_14 разом зі своєю подругою, за домовленістю зустрілись з ОСОБА_22 в кафе «Однокласники» і ОСОБА_14 передала останній гроші в сумі 12600 доларів США. Після цього зв`язку безпосередньо з ОСОБА_15 не було, спілкування здійснювалось через інших людей. Автомобіль повинен був їхати морем приблизно два місяці, але приблизно за два тижні до моменту прибуття, зв`язок з представником фірми односторонньо припинився, їх номери були відключені. Жодних грошових коштів нам повернуто не було. Безпосередньо на підписання договору в м. Києві він не був, він чекав в машину, бо не було де припаркуватись. Зі слів дружини з приводу договору вона спілкувалась і підписувала його з ОСОБА_15 . Проект договору з ними узгоджували ще до поїздки, коли вони його підписали, то передавали кошти. Відшкодування фактичного коштів за рішенням суду на їх користь про стягнення з ТОВ «Автошоп» не було. Під час описаних подій він ОСОБА_15 не бачив, але спілкувався з нею по телефону. ОСОБА_15 вимкнула свій номер телефону, але він через іншого співробітника фірми дізнався поточний номер телефону, зателефонував їй, а та у відповідь сказала, що : «нічого немає, ми закрились». Контейнер до України не доїхав, він залишився в Грузії, хоча він коли спостерігав за треккінгом, очікував, що в якийсь момент він буде перевантажений на шлях до м. Одеси, його вміст або його відсутність для нього залишився невідомим. Категорично стверджує, що став жертвою цілеспрямованого злочину. Листування з фірмою у них зберігались на телефонах, які з часом та об`єктивні причини вже не збереглись. 
При одночасному допиті 10.02.2026 потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_21 , свідок ОСОБА_21 наполягав на своїх попередніх доказах і заперечував з цієї підстави попередні покази дружини – потерпілої, категорично наполягав на передачі грошей в два етапи: перша частина переводом на рахунок підприємства, друга частина приблизно 12 тис доларів США в кафе «Однокласники». В той день, 29.04.2017, він працював, тому з дружиною не був, після передачі коштів вони з дружиною уїхали на відпочинок за кордон. Обставини укладання контракту не пам`ятає через свою робочу зайнятість, основний тягар ліг на дружину. При цьому одночасному допиті потерпіла ОСОБА_14 змінила покази, посилаючись на підставу того, що пройшов тривалий період від подій, показала, що гроші передавалися в два етапи: перший приблизно 38 тис. грн. переказом, другий –залишок суми приблизно 12 тис. доларів США готівкою передавали обвинуваченій в кафе «Однокласники» в м. Миколаєві. 
Свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона навесні, не пам`ятає якого року, супроводжувала свою подругу ОСОБА_14 при передачі тією грошей, в якій сумі і в якій валюті не пам`ятає, дівчині на ім`я ОСОБА_23 , в якості оплати за придбаний автомобіль в кафе в Інгульському районі м. Миколаєва, назву якого не пам`ятає. Гроші передавали безпосередньо в її присутності ОСОБА_24 . Зустріч тривала приблизно хвилин 20. Вона з ОСОБА_14 залишили кафе вдвох і уїхали. Як залишала кафе ОСОБА_22 не пам`ятає. Чи проводилась з нею слідча дія впізнання за фотографіями слідчим вона не пам`ятає. Впізнала обвинувачену в залі суду. Деталей обставин купівлі ОСОБА_14 автомобілю та його поставки не знає. 
Захистом суду була надана довідки з АТ «Приватбанк» від 28.11.2025 стосовно картки належної обвинуваченій, за якою 29.04.2017 було зафіксовані 2 операції, поповнення картки в м. Києві через термінал, та зняття готівки в банкоматі в м. Львові, що є на думку захисту алібі обвинуваченої, оскільки в той день обвинувачена не могла перебувати в м. Миколаєві через відстань між містами.
Обвинувачена стосовно цього показала, що відвідувала сервісом «Блаблакар» в той день м. Львів, але за спливом часу історія її поїздок в сервісі не збереглася. Матеріальні докази ідентифікації особи, яка користувалася обладнанням АТ «Приватбанку» 29.04.2017 за повідомленням захисника через сплив часу здобути не вдалося. 
Проте на думку суду це не беззаперечно підтверджує алібі, оскільки картка є документом на банківське обслуговування на пред`явника за умови знання пароля. 
Згідно заяви ОСОБА_14 на ім`я начальника ГУНП в Миколаївській області, поданою 10.04.2019, то вона повідомила про заволодіння належними їй 14 тис. доларів США, а саме 1400 доларів США 17.03.2017 авансу ТОВ «Автошоп» шляхом перерахування на банківський рахунок за купівлю автомобілю і 31.03.2017 залишок 12600 доларів США особисто директору цього ТОВ ОСОБА_22 . Але автомобіль не поставлений, ТОВ «Автошоп» з місця діяльності зникла, директор уникає спілкування, гроші не повернуті (а.с. 79-80).
У відповідності до витягу з ЄДРПОУ від 01.06.2017 ТОВ «АВТОШОП ЛТД» (код 41128789, воно зареєстроване 06.02.2017, засноване одноособово ОСОБА_22 , вона ж є керівником (директором) товариства, місце реєстрації – м. Київ, вул. Жилянська, 59, офіс 205, КВЕД 45.11 «Торгівля автомобілями та легковими транспортними засобами» (а.с. 81-85).
У відповідності до копії квитанції від 17.03.2017 ОСОБА_14 перерахувала на користь отримувача ТОВ «АВТОШОП ЛТП» код 41128789 з призначенням платежу : за автомобіль 2015 «Тойота РАВ 4» VIN НОМЕР_1 суму 38220 грн. (а.с. 86).
02.05.2019 ОСОБА_14 впізнала обвинувачену за фотографіями як особу, якій вона передала гроші за автомобіль «Тойота» (а.с.91). Того ж дня свідок ОСОБА_18 за фотографіями впізнала обвинувачену як особу, якій ОСОБА_14 передала гроші за автомобіль «Тойота» (а.с. 93-94)
Згідно протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.03.2020, а саме з номеру телефону НОМЕР_2 , яким користувалася обвинувачена, то вона розмовляла з власної ініціативи 31.01.2020 з трьома невідомими, першому з яких вона о 12:44 повідомила, що до неї пришли особи з карного розшуку «по дєлам моім кієвскім» і запрошують на допит, а другому о 13:05 нагадала своє прізвище – ОСОБА_25 та у зв`язку з «Автошопом» і повідомила таку ж інформацію що і першому абоненту. У відповідь другий співрозмовник запропонував їй, що б вона сама на допит не йшла, нагадав їй вироблену правову позицію – що вони самі вже самі звернулися із заявою до всіх цих проваджень і що вона сам перша звернулася з цим фактом і сама заявила, що злочин вчинили стосовно неї і вона є потерпіла в цьому провадженні. Попросив її підняти документи, які тоді готували, і показати їх, і повинно бути провадження за місцем вчинення, тобто « ОСОБА_26 », вони вже туди подали, то чому ж справа розслідується Миколаєвом. Третьому абоненту обвинувачена зателефонувала о 17:36 і їх розмова була такою: третій абонент:«… вже стільки часу пройшло і розумієш воно знову випливло». Обвинувачена: «… це тільки одне, а їх 7 чєловєк, представ якби вони всі мене, всі терерозували». Третій абонент: «а це тільки один бореться?», Обвинувачена: «… це один, так… еті пацани, які мене шукали… якби вони копнули глубже, вони вообще не знають про всьо, вони про хтось написав заяву, там 10000 доларів… Якби ви знали, що там не десятка, а п`ятидесятка реально…» (а.с. 101-108).
В судовому засіданні 13.04.2023 обвинувачена підтвердила, що голос на цьому запису належить їй (а.с. 150).
Захисники обвинуваченої наголошували на порушення тайни спілкування адвоката з клієнтом, оскільки другий співрозмовник по телефону 31.01.2020був її адвокатом, тому ця розмова отримана з порушенням вимог закону і є недопустимі як доказ. 
Проте ці твердження є голослівними і тому судом до уваги не приймаються, оскільки відносини саме між адвокатом і клієнтом в цій розмові не доведені.
Курс НБУ встановлений на 01.01.2017 до долару США становив за 100 доларів США 2719,0858 грн., а на 29.04.2018 відповідно 2655,1453 грн. (а.с.110, 112).
Отже суд вважає, що на підставі сукупності наведених доказів, у т.ч. узгоджених в підсумку між собою показів подружжя ОСОБА_19 , без сумнівів обвинувачення є доведеним.
При цьому з обвинувачення виключене посилання на сайт «Авторіа» як першоджерело публікації про продаж автомобіля, оскільки таке об`єктивно не доведене.
Обвинувачення, яке визнане доведеним, сформульоване судом на підставі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення обвинувачення.
Так, згідно усталеної позиції касаційного суду (постанова ВСУ від 24.11.2016, справа № 5-328кс16, кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули обвинувачення); правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення. При цьому фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.
Суд звертає увагу, що для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та належної реалізації права на захист. Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) є правовою моделлю кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Зауваження сторони захисту про відсутність підписів потерпілої в заяві про вчинення злочину, в протоколах впізнання обвинуваченої за фотографіями як потерпілою, так і свідком ОСОБА_18 щодо попередження за дачу завідомо неправдивих показів не впливають на достовірність цих документів, оскільки з приводу усіх обставин кримінального провадження і проведених слідчих дій і потерпіла і свідок допитувались в суді з відповідним попередженням за дачу завідомо неправдивих показів. Результати впізнання за фотографіями на досудовому розслідуванні були підтвердженні впізнанням потерпілою та свідком ОСОБА_18 обвинуваченої в судовому засіданні.
Надані стороною захисту документи на спростування факту вчинення злочину ОСОБА_15 насправді такого наслідку не матимуть.
У заяви від 29.05.2017 про вчинення саме проти неї злочину чоловіком грузинської національності на ім`я ОСОБА_17 , який заволодів 47 тис. доларів США клієнтів ТОВ «Автошоп ЛТД» і 3 тис. доларів США її особистих коштів, обвинувачена зазначає, що єдиним офіційним і фактичним співробітником фірми була вона, вона укладала договори а ОСОБА_17 виконував допоміжну роль, підшукував клієнтів, оговорював умови поставки. Викрадені Георгієм кошти клієнтів були частково зняті з банківського рахунку підприємства. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2017 відомості за заявою ОСОБА_15 було зобов`язано внести до ЄРДР посадових осіб Голосіївського УП ГУНП в м. Києві. Відомості про подальшу долю цього кримінального провадження відсутні.
Твердження сторони захисту про те, що між обвинуваченою і потерпілими існували цивільно-правові відносини, оскільки угода були оформлена і потерпіла обирали як спосіб захисту своїх порушених прав звернення із цивільними позовами в порядку цивільного судочинства, слід відхилити.
У січні 2021 ОСОБА_14 в даному кримінальному провадженні був поданий цивільний позов до обвинуваченої про стягнення матеріального збитку 363860 грн., моральної шкоди 20000 грн. (а.с. 41-43). Обґрунтований подіями кримінального правопорушення, як викладено в обвинувальному акті. Просила стягнути суму 363860 грн., тобто тотожну вже стягнутій з ТОВ «АВТОШОП –ЛТД» на користь ОСОБА_27 , а також 20 тис. грн.. відшкодування моральної шкоди, яка виникла через втрату грошей сім`ї, через що погіршилися відносини з близькими людьми і позивач вимушено докладала великих зусиль для відновлення стосунків, завдано приниження через злочин тощо (а.с.41-43). 
Згідно доданого до цивільного позову копії заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2017 за позовом ОСОБА_14 до ТОВ «Автошоп ЛТД», то підставою для його винесення слугував позов представника. Суд в цивільній справі встановив, що через невиконання повністю контракту між ОСОБА_14 та ТОВ «Автошоп ЛТД» від 31.03.2017 на експедиційні послуги з перевезення автомобілю «Тойота РАВ 4» VIN НОМЕР_1 вартістю 14 тис. доларів США за рахунок і від імені ОСОБА_14 . Суд встановив, що за результатами відстеження вантажу сайту MAERSK контейнер прибув 10.06.2017 до порту порожнім. На підставі положень цивільного законодавства і законодавства про експедиційні послуги присудив позивачці суму збитків в розмірі вартості втраченого через вину відповідача майна відповідно до перерахунку на гривню за курсом НБУ на дату звернення з позовом в сумі 363860 грн. і присудив компенсацію моральної шкоди 2000 грн. (а.с. 48-50).
За результатами розгляду кримінального провадження справи встановлено, що саме ОСОБА_15 , особисто заволодіваючи чужим майном шляхом обману під виглядом оплати договірних послуг і при цьому беручи на себе певні зобов`язання, одразу не мала наміру вказані зобов`язання виконувати, а гроші повертати, а оформлені договірні правовідносини використовувала як спосіб реалізації злочинного умислу, що утворює склад злочину, передбаченого ст. 190 КК, а саме шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману.
На це вказують відсутність підтвердження свідків, потерпілої на участь в даних подіях будь якої особи на ім`я « ОСОБА_17 ».
Пригадування такої суттєвої ідентифікуючої ознаки «Георгія» як його прізвища лише на стадії закінчення судового розгляду, відсутність будь-яких документальних підтверджень існування такої особи, відсутність згадувань цієї особи при обговорення події злочину з невідомими 31.01.2020, дають підстави критично сприймати покази обвинуваченої щодо вчинення злочину стосовно неї та потерпілої саме « ОСОБА_17 ». Зміст розмов 31.01.2020 цілком укладається в канву тактики введення досудового розслідування та судового розгляду на хибний шлях, відповідає змісту заяви обвинуваченої в травні 2017 до поліції та її показам в суді.
Така оцінка позиції захисту оцінюється судом критично.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 24.09.2020 у справі № 755/10138/16-к про те, що для відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів необхідно виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, йдеться про шахрайство.
За правовим висновком Верховного Суду України в постанові від 24.11. 2016 у справі № 5-250кс16 факт формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинен бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК. Існування між обвинуваченим і потерпілим деяких цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства, коли є усі необхідні елементи складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, а використовувала певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений у тому числі виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.
З роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», убачається, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Зловживання довірою полягає в недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого, тобто коли винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховуванні певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.
З урахуванням того, що ОСОБА_15 як керівник ТОВ «Автошоп ЛТД» мала за посадою усі повноваження на підтвердження статутної діяльності фірми, яка фактично діяла з лютого по травень 2017 щодо реального виконання укладених договорів, але жодного такого доказу протягом тривалого часу досудового розслідування та судового розгляду не надала, не спростувавши таким чином сукупність доказів обвинувачення стосовно, то суд констатує, що вона одноосібно незаконно з прямим умислом набула шляхом обману грошові кошти потерпілої, не маючи зі свого боку як реальної можливості на виконання договору продажу автомобіля, існування якого, придбання в США, завантаження на транспорт і прибуття до місця призначення є голослівним з її боку, не маючи наміру виконувати договір як керівник підприємства договір від 31.03.2017.
Тому цілком правомірно обвинувачення не посилалося в обвинуваченні на договір від 31.03.2017 і ТОВ "Автошоп ЛТД", які виступали лише засобом введення в оману потерпілої.
За такого ж, встановивши що гроші за автомобіль були передані обвинуваченій в повному обсязі, що підтверджує і вона сама, взявши до уваги відсутність підтвердження існування офіційного документообігу ТОВ "Автошоп ЛТД" з приводу оформленні, реєстрації і підписання, внесення змін стосовно договору від 31.03.2017, суд не вбачає підстав вдаватися в безпредметні розсуди щодо дати контракту.
Обставини передачі коштів в два етапи, в конкретні дати, в конкретних сумах підтверджені комплексно змістом показів свідків та потерпілої мають документальне підтвердження перерахування передплати у виді квитанції.
З приводу заперечення захистом правильності кваліфікації кримінального правопорушення за ч 3 ст. 190 КК України – за ознакою великого розміру.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51КУпАП) та дію (ч. 2 ст. 51 КУпАП), передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Неоподатковуваний мінімум доходів громадян- грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року,- для будь-якого платника податку.
Ця норма діяла як на час вчинення даного кримінального правопорушення так і зараз.
Тобто кваліфікуючою одиницею в сумі заподіяної шкоди у великому розмірі (250 і більше) є 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, тобто 800 грн. для 2017 року (50% від 1600 грн.) х 250 = 200 тис. грн.
Тому заподіяна шкода 372750 грн. дійсно відповідає визначення великого розміру, зазначеного у примітці до ст. 185 КК України.
Обвинувачена характеризується за місцем проживання позитивно (а.с. 115). До наркологів та психіатрів не зверталася (а.с. 116)
Згідно висновку органу пробації від 16.11.2020 обвинувачена уявляє собою середній ризик суспільства і має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення (а.с. 32-36).
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання не встановлено.
За такого суд вважає достатнім та потрібним реальне покарання в розмірі ближче до мінімальної межі санкції з урахуванням відсутності намагань відшкодувати заподіяну шкоду потерпілій і тривалості строку після вчинення злочину без повторного притягнення до кримінальної відповідальності.
Хоча потерпіла і заміжня і її чоловік має інвалідність 3 групи, це не свідчить про необхідність догляду за ним, оскільки така потреба не доведена.
Цивільний позов потерпілої до обвинуваченої підлягає задоволення в розмірі в розмірі 363860 грн. (суми оплаченою потерпілою ТОВ"Автошоп ЛТД"), які були встановлені заочним рішенням Голосіїського районного суду м. Києва від 17.10.2017 і 20 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, внаслідок заподіяння злочину потерпілій, тривалості моральних страждань і додаткових зусиль для організації життя після вчинення злочину згідно ст.ст. 22, 1166, 1167 ЦК України. Стягання збитків за цивільним позовом в даній справі і за рішенням суду від 17.10.2017 не є подвійним відшкодуванням, оскільки відповідачі є різними, підстава стягнення - договірні відносини та заподіяння шкоди внаслідок вчинення злочину також відмінні.
Питання про речові докази і судові витрати не поставало.
Доцільно застосувати до обвинуваченої до набрання вироком законної сили запобіжний захід, який достатньо убезпечить ризики вчинення нею ухилення від суду, тобто особисте зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків.
Резолютивна частина
ОСОБА_15 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції кримінального закону на час події кримінального правопорушення) і призначити їй покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Застосувати до ОСОБА_15 до дня цим набрання вироком законної сили запобіжний захід – особисте зобов`язання, зобов`язавши її прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, а також виконувати протягом вказаного строку такі обов`язки: повідомляти суд, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_14 на відшкодування матеріальної шкоди 363860 грн. і на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1