Справа № 317/5645/25
Пр.2/336/1090/2026 
31.08.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року        м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №317/5645/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи) та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представниця позивача Вишневська О.І., що діє в інтересах позивача, є керівником ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» (витяг досліджений судом) 12.11.2025 за допомогою системи «Електронний суд» звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 131 111,51 гривень.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 24.05.2021 відповідач ОСОБА_1 уклав з АТ «УКРСИББАНК» кредитний договір №97687156000. Банк зобов?язався надати кредит, а позичальник – повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
Позичальник, в порушення умов Договору, як стверджує представник позивача, свої зобов`язання належним чином невиконав, у зв`язку з чим, АТ «УКРСИББАНК» 26.06.2024 відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі Договору факторингу №273 право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до Відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним Договором.
Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу, як видно з позовної заяви, складає 131 111,51 гривень (заборгованість за основним боргом 63 413,36 гривень, заборгованість за відсотками 67 698,15 гривень). При цьому, позивачем не перераховувався вказаний розмір заборгованості, оскільки вказаний в Реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований первісним кредитором (АТ "УКРСИББАНК") до моменту передачі права вимоги. Вимога, скерована вдповідачеві, залишилась без регування з боку відповідача.
Враховуючи наведені обставини, а також неможливість позасудового врегулювання спору, представник позивача, діючи в інтересах позивача, із посиланням на норми 512, 526, 530, 610-612, 629, 638, 1046, 1048-1050, 1077, 1078 ЦК України, просить задовольнити позов у вказаній сумі.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20.11.2025 справу відповідно до приписів ст.27, 31 ЦПК України передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 05.12.2025.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз?яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
Вказаною ухвалою також розглянуто та задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів, яка виконана 06.02.2026.
За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не скеровано.
Відповідач відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровував, не скориставшись відповідним процесуальним правом, конверти із копією ухвали суду, позовної заяви із додатками, надіслані за адресою реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи, двічі повернулись до суду без вручення, про зміну місця проживання ОСОБА_1 відповідно до ст.131 ЦПК України суд не повідомляв, що надає суду підстави для ухвалення рішення. 
Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. 
Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсиббанк» із анкетою-заявою від 24.05.2021 про надання споживчого кредиту строком на 60 місяців, у сумі 10 000,00 гривень, а також видачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом – 10 000,00 гривень, строком користування 60 місяців.
Так, 24.05.2021 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір-анкету (договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №97687156000). Згідно з п. 2.1 ліміт кредитування встановлюється у розмірі 10 000,00 гривень, без застави, строк дії ліміту – по 20.06.2023, пільговий період погашення заборгованості до 56 днів. Орієнтовна реальна процентна ставка ліміту креитування – 72%, за операціями отримання готівки та безготівковими операціями – 55% річних.
Також, відповідно до п.2.2.1 сторони домовились, що банк в межах доступного ліміту може надати клієнту в порядку та на умовах, встановлених цим договором-анкетою та Правилами, «кредит «плати частинами», строком до 24 місяців з гайюлижчої за договором дати пдатежу (включно), який вноситься в рахунок погашення ліміту кредитування, у сумі – до розміру доступного ліміту, процентна ставка – 0,000001%. Споживча мета кредитування визначена у п.3.1 договору.
Згідно з відомостями, отриманими судом від АТ «Укрсиббанк» на виконання ухвали суду від 11.12.2025, вказаною банківською установою надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №97687156000 від 24.05.2021, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Так, за даними розрахунку, розмір кредитного ліміту первісно становить 10 000,00 гривень, збільшений до 50 100,00 гривень протягом строку дії кредитного договору та користування відповідачем кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитом становить 63 413,36 гривень, за відсотками – 64 694,82 гривень, з урахуванням сплачених сум станом на 25.06.2024 дорівнює 128 108,18 гривень. Також судом досліджено надані стороною позивача, отримані в АТ «Укрсиббанк» виписки по рахункам боржника, дані яких узгоджуються із вказаним розрахунком.
Також судом встановлено, що 26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та TOB «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу №273. Відповідно до п.2.1 за цим Договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов?язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. За домовленістю Сторін та згідно положень ч.1 ст.1084 Цивільного кодексу України фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього Фактором Права Вимоги. Відповідно до п.2.2 договору Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді. Як врегульовано у п.4.1, право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору, та право вимагати від Боржників виконання всіх зобов?язань в межах відступлених Прав Вимог у Фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги (Додаток N2 до цього Договору). Вказаний акт міститься у додатках до позовної заяви.
Оплата згідно з договором факторингу здійснена фактором відповідно до платіжної інструкції від 26.06.2024, дослідженої судом, що долучена до справи. 
Так, відповідно до витягу з реєстру боржників від 26.06.2024, до ТОВ «ФК «Суперіум» клієнтом передано право вимоги (№боржника №782) за кредитним договором №97687156000 від 24.05.2021 у сумі 63 413,36 гривень (заборгованість за основним боргом), у сумі 67 698,15 гривень (за відсотками), тобто, у загальній сумі 131 111,51 гривень, боржник – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальні вимоги до доказів врегульовані ст.77-80 ЦПК України, а положеннями ч.1,6 ст.81 ЦПК України чітко врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Слід наголосити, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм цивільного законодавства.
За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України) та положення Закону України «Про захист прав споживачів». 
Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч.1,2 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Главою 73 розділу І книги 5 ЦК України врегульовує положення, що стосуються договору факторингу. 
Так, згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові у справі відсутнє (щодо обох договорів), хоча на виконання умов договорів факторингу могло бути витребувано клієнтом. Разом з цим, виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Такі відомості стороною відповідача не надані. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).
Враховуючи зміст ст.633, 634 ЦК України, суд виходить з того, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
При цьому, з урахуванням приписів ч.2 ст.1054 ЦК України (щодо розповсюдження на кредитний договір положень цивільного законодавства, що врегульовують відносини за договором позики), за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, суд встановив факт укладення договору між первісним кредитором та ОСОБА_1 , факт відкриття поточного рахунку АТ «Укрсиббанк» на ім?я відповідача, як і факт надання кредиту в узгодженій сторонами сумі, зокрема, в межах ліміту кредитування, часткову сплату заборгованості позичальником, враховану у розрахунку, а також подальше відступлення права вимоги за договором на користь позивача, що підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами у сумі відповідно до витягу з реєстру боржників. Складові заборгованості встановлені на підставі наявних розрахунку за відповідними календарними періодами та за даними виписки.
У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), використаного відповідачем та відсотків. Заборгованість відповідача, як встановлено судом, поступово збільшувалась, періодично зменшувалась, що свідчить про користування клієнтом банку послугами банку. Протилежне стороною відповідача не доведено.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
З урахуванням наведених норм, досліджених доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив, що станом на 26.06.2024 (дату відступлення права вимоги) та дату ухвалення рішення (за відсутності доказів протилежного) відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором, належним чином не виконав, сума простроченого тіла кредиту, а також відсотків, що підтверджена розрахунком й випискою, дорівнює 131 111,51 гривень, складається з заборгованості за основним боргом - 63 413,36 гривень, за відсотками - 67 698,15 гривень. Вказана сума є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, право вимоги якого підтверджено в належний спосіб, в повному обсязі, у спосіб, визначений стороною позивача.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором №97687156000 від 24.05.2021 у сумі 131 111,51 гривень (сто тридцять одна тисяча сто одинадцять гривень 51 копійка).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Реквізити сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум», код ЄДРПОУ 42024152, адреса місцезнаходження: м.Київ, Вознесенський узвіз, буд.23А, нежитлове приміщення №35А, буд.23А.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 31.08.2026.

Суддя:        Л.А. Вайнраух