КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 376/2437/23 Головуючий у І інстанції Коваленко О.М.
Провадження №22-ц/824/10837/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Наталі Сергіївни на рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 березня 2026 рокуу справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що 18 вересня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4625018, який підписаний електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідачки, який зазначений у п. 9 кредитного договору, а також адреса, реквізити та підпис сторін.
Згідно умов кредитного договору, сума позики - 7000,00 грн, строк позики - до 29 листопада 2022 року (72 днів), позика надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника № НОМЕР_1 .
08 лютого 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №08-02/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою»передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 08 лютого 2023 року до Договору факторингу №08-02/2023 від 08 лютого 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20888,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13888,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ`заборгованість за договором позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року в розмірі 20888,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13888,00 грн - сума заборгованості за відсотками, а такожстягнути з  ОСОБА_1 судові витрати.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 березня 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року в розмірі 20888,00 грн та судовий збір в розмірі 2684,00грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шидерова Н.С. подалаапеляційну скаргу,в якій,посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,проситьскасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за період з 30 листопада 2022 року по 08 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року в розмірі 18088,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 2.3.4 Договору позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року строк користування позикою становить 72 дні, тобто до 29 листопада 2022 року включно. Разом із тим із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути проценти за користування позикою, нараховані станом на 08 лютого 2023 року.
Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Шидерова Н.С. вважає, що відсотки за користування кредитними коштами, нараховані за період з 30 листопада 2022 року по 08 лютого 2023 року, є такими, що нараховані після закінчення строку кредитування, а тому не підлягають стягненню.
09 червня 2026 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Ясницька Н.О. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
У відзиві звертає увагу на те, щовідповідно до умов договорів, позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбаченихдоговором.
У розрахунку заборгованості наданому первісним кредитором відображено порядок нарахування відсотків, який було здійснено у відповідності до умов договору.
Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Ясницька Н.О. у відзиві звертає увагу на те, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісними кредиторами. 
Таким чином, представник позивача вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають обставинам справи, а під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суду являється законним та повністю обґрунтованим.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється без повідомлення учасників справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 березня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ»заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині стягнення нарахованих відсотків.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 18 вересня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 4625018, відповідно до умов п. 2.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні (п. 2.2).
Відповідно до п. 2.3.3, п. 2.3.4, п. 2.4.1, п. 2.4.2, п. 2.4.3 договору, сума позики становить 7000,00 грн, строк позики до 29.11.2022 (72 днів). Акційна процентна ставка, фіксована: 2,20000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього договору. Базова процентна ставка, фіксована: 2,20000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Основна процентна ставка, фіксована: 3,00000 % на день застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду.
Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу банківської картки НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (п. 2.5 договору).
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 14 липня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. 18.09.2022 о 10:08:28 на суму 7000,00 грн. маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції у системі - 167337625, призначення платежу: зачислення 7000 грн на картку НОМЕР_1 .
08 лютого 2023 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №08-02/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 08 лютого 2023 року до договору факторингу №08-02/2023 від 08 лютого 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20888,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за відсоткам у розмірі 13888,00 грн.
Таким чином, відповідач має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договорами позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року у загальному розмірі 20888,00 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, умови якого про розмір та порядок отримання кредиту, нарахування процентів за користування ним, а також умови повернення отриманих у позику коштів, узгоджені сторонами. Суд вважав доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За правилом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2.3.4 Договору позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року строк користування позикою становить 72 дні, тобто до 29 листопада 2022 року включно.
Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором позики № 4625018 від 18 вересня 2022 року вбачається, що станом на 08 лютого 2023 року розмір заборгованості за період з 18 вересня 2022 року по 29 листопада 2022 року становить 20888,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13888,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з 30 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року (понадстрокове нарахування відсотків) є необґрунтованим, не відповідає дійсності та спростовується долученим до матеріалів справи стороною позивача розрахунком заборгованості (а.с. 77), з якого вбачається, що після 29 листопада 2022 року нарахування відсотків за користування кредитними коштами ні первісним кредитором, ні позивачем не здійснювалось.
Стягуючи з відповідача не користь позивача 13888,00 грн простроченої заборгованість за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором.
Доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не надав.
Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, а тому він приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.
Стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач до суду не надав власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Щодо посилань в апеляційній скарзі, на те, що розмір нарахованих відсотків на підставі ст. 625 ЦК України у періоддії в Україні воєнного стану, що нараховані у період з 30 листопада 2022 року по 08 лютого 2023 року апеляційний суд відхиляє, оскільки як зазначалось вище у даній постанові нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 29 листопада 2022 року ні первісним кредитором, ні позивачем не здійснювалось.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу сторони відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
За умовами договору позики від 18 вересня 2022року строк кредиту визначено 72 дні (день).
Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
У даному випадку відсотки нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, а тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Наталі Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова

С.А. Голуб