Справа № 386/1285/26 
Провадження № 2/386/688/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року      селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді    Гарбуз О. С.
з участю: секретаря судового засідання   Хромей А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
встановив:
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, шляхом направлення 15.07.2026 позовної заяви через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка надійшла до суду 16.07.2026.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з судовим наказом Голованівського районного суду від 02.04.2013 у справі №386/185/13-ц стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.02.2013 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2026, виданої Голованівським ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ВП №37486240, стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 закінчено. Згідно розрахунку, зробленим головним державним виконавцем Голованівського ВДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ВП №37486240, Наталією Колодійчук, заборгованість ОСОБА_2 складає 63641,75 грн.
Представник позивачки зазначає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Розрахунок пені із заборгованістю за період з липня 2013 року по грудень 2020 року та за січень 2021 року по 06.07.2023 помісячно, яка підлягає до стягнення складається з наступного:
пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2013 року по грудень 2021 року з 01.01.2022 - 06.07.2023 - 9777,17 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 552 (кількість днів прострочення) х 1% = 53969,98 грн; але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 9777,17 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2022 року з 01.02.2022 - 06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 521 (кількість днів прострочення) х 1% = 15484,31 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2022 року з 01.03.2022 - 06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 493 (кількість днів прострочення) х 1% = 14650,53 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2022 року з 01.04.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 462 (кількість днів прострочення) х 1% = 13727,43 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2022 року з 01.05.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 432 (кількість днів прострочення) х 1% = 12834,10 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2022 року з 01.06.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 401 (кількість днів прострочення) х 1% = 11911 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2022 року з 01.07.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 371 (кількість днів прострочення) х 1% = 11017,68 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2022 року з 01.08.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 340 (кількість днів прострочення) х 1% = 10094,57 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2022 року з 01.09.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 309 (кількість днів прострочення) х 1% = 9171,47 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2022 року з 01.10.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 279 (кількість днів прострочення) х 1% = 8278,15 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2022 року з 01.11.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 248 (кількість днів прострочення) х 1% = 7355,04 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2022 року з 01.12.2022 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 218 (кількість днів прострочення) х 1% = 6461,72 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2022 року з 01.01.2023 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 187 (кількість днів прострочення) х 1% = 5538,62 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2023 року з 01.02.2023 - 06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 156 (кількість днів прострочення) х 1% = 4615,51 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2023 року з 01.03.2023 - 06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 128 (кількість днів прострочення) х 1% = 3781,74 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2977,75 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2023 року з 01.04.2023 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 97 (кількість днів прострочення) х 1% = 2858,64 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 2858,64 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2023 року з 01.05.2023 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 67 (кількість днів прострочення) х 1% = 1965,32 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 1965,32 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2023 року з 01.06.2023 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 36 (кількість днів прострочення) х 1% = 1071,99 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 1071,99 грн;
пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2023 року з 01.07.2023 -06.07.2023 – 2977,75 грн (заборгованість зі сплати аліментів) х 6 (кількість днів прострочення) х 1% = 178,67 грн, але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів за вказаний період становить 178,67 грн.
Представник позивача підсумовуючи зазначив, що розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з липня 2013 року по грудень 2020 року та за період з січня 2021 року по 06.07.2023 складає 57540,29 грн.
Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 57540,29 грн.
Ухвалою суду від 20.07.2026 позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
28.07.2026 представником позивачки ОСОБА_3 усунуто недоліки, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 29.07.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.
Аргументи відповідача.
10.09.2026 від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог (а.с. 35-39), направлені до суду через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 09.09.2026. У поясненні представник відповідача вказала, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Вважає помилковим розгляд справи про стягнення неустойки (пені) в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача зазначила, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Представник відповідача стверджує, що ОСОБА_2 діяв добросовісно та не мав умислу на ухилення від утримання дитини. На підтвердження відсутності вини та факту регулярного утримання дитини до пояснень/заперечень додаються квитанції на 10 аркушах про переказ коштів на рахунок позивачки за спірний період на загальну суму 24966,04 грн. Позивачка у розрахунку заборгованості безпідставно не врахувала платежі, здійснені на її картковий рахунок ОСОБА_7 (новою дружиною ОСОБА_2 ). Відповідно до ст. 60 СК України, майно та кошти, набуті подружжям за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, грошові кошти, які перераховувалися ОСОБА_7 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В період, коли відповідач працював за кордоном та перебував на лікарняному, перекази здійснювалися його дружиною за його дорученням та за рахунок їхнього спільного сімейного бюджету на виконання аліментних зобов`язань відповідача.
Між відповідачем (а також його новою дружиною) та позивачем немає жодних інших договірних чи цивільно-правових зобов`язань (договорів позики, купівлі-продажу, оренди тощо). Єдиною правовою підставою для систематичного та безвідплатного перерахування коштів на рахунок позивачки є обов`язок відповідача щодо утримання спільної дитини. Оскільки позивачка прийняла ці кошти й не заявляла про їх помилковість, вони мають бути враховані як сплата аліментів, що повністю нівелює наявність вини відповідача утворення боргу за відповідні місяці.
Для зручності суду представник відповідача наводить контррозрахунок фактично сплачених коштів, які позивач не відобразив у позові:
07.11.2021 - 2482,52 грн - Платник: ОСОБА_7 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
08.12.2021 - 2492,47 грн - Платник: ОСОБА_7 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
05.01.2022 - 2500 грн - Платник: ОСОБА_2 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
13.02.2022 - 2482,52 грн - Платник: ОСОБА_7 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
12.04.2022 - 2483,52 грн - Платник: ОСОБА_2 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
12.04.2022 - 2500 грн - Платник: ОСОБА_2 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
20.05.2022 - 2483,52 грн - Платник: ОСОБА_2 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
23.07.2022 - 2496 грн - Платник: ОСОБА_2 - Отримувач: ОСОБА_1 ;
09.04.2023 - 2495 грн - Платник: ОСОБА_7 - Отримувач: ОСОБА_8 (на прохання стягувача кошти перераховувалися на рахунок дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_9 );
09.04.2023 - 2495 грн - Платник: ОСОБА_7 - Отримувач: ОСОБА_8 (на прохання стягувача кошти перераховувалися на рахунок дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_9 ).
Тобто, всього - на суму 24966,04 грн.
Акцентує увагу суду на регулярність платежів, сталу суму платежів, що відповідають розміру аліментів. Вказує, що дані кошти вносилися на рахунок ОСОБА_1 як сплата аліментів на утримання сина ОСОБА_8 . З урахуванням вищезазначених виплат, реальний розмір заборгованості є значно меншим, а отже, розрахунок пені, наданий позивачкою, є математично та юридично неправильним. Наданий позивачкою розрахунок пені у розмірі 57540,29 грн не може вважатися належним, обґрунтованим та арифметично достовірним доказом розміру заявлених позовних вимог. 
Позивачкою не підтверджено належними доказами фактичний залишок несплачених аліментів за кожний окремий місяць; не враховано платежі, здійснені на картковий рахунок позивача, у тому числі окремі платежі, проведені іншою особою від імені та в інтересах відповідача; не визначено, які платежі та в якій черговості були зараховані на погашення заборгованості; не наведено належного обґрунтування початкової та кінцевої дат прострочення за кожним місячним платежем.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що як база для нарахування пені у відповідних рядках використовується однакова сума заборгованості. Такий підхід є неправильним, оскільки зазначена сума становить сукупний розмір боргу, сформований за декілька місячних періодів, а не розмір несплачених аліментів за конкретний місяць. Позивач фактично повторно включає до розрахунку заборгованість за попередні місяці, що призводить до багаторазового нарахування пені на одні й ті самі суми. Отже, використання позивачкою однакової суми в кожному рядку свідчить про застосування неправильної бази нарахування, подвійне та багаторазове врахування одного й того самого боргу, у зв`язку із чим заявлена сума пені 57540,29 грн є арифметично та методологічно необґрунтованою.
Представник відповідача зазначає, що довідка-розрахунок державного виконавця не є розрахунком пені та сама по собі не підтверджує правильність заявленої до стягнення суми 57540,29 грн. Із наданого документа ДВС убачається, що станом на 01 січня 2022 року зазначено початкову заборгованість у розмірі 9777,17 грн, а протягом 2022 року та січня-липня 2023 року у графі «Сплачено боржником згідно виконавчого документа» проставлено 0,00 грн. Унаслідок цього виконавець визначив заборгованість станом на 06 липня 2023 року в розмірі 63641,75 грн, а разом зі штрафом у розмірі 24949,16 грн - 88 590,91 грн. Таким чином, розрахунок ДВС побудований на вихідному припущенні про повну відсутність платежів. Водночас це припущення спростовується банківськими квитанціями, наявними у відповідача. Переказ коштів без зазначення у призначенні платежу слова «аліменти», а також здійснення окремих платежів іншою особою, саме по собі не виключає можливості визнання таких коштів виконанням аліментного зобов`язання. Правова природа платежів підлягає встановленню судом з урахуванням їх систематичності, сум і дат, відсутності між сторонами інших грошових зобов`язань, а також пояснень платників та одержувача коштів.
До встановлення дійсного помісячного розміру заборгованості з урахуванням усіх фактично здійснених платежів визначити правильний розмір пені неможливо. Розрахунок позивача має похідний характер від спірного розрахунку ДВС, не враховує фактичних платежів відповідача та не відповідає методиці, визначеній Верховним Судом, а тому не може бути покладений в основу рішення про стягнення 57540,29 грн пені.
Враховуючи вищевказане представник відповідача просила прийняти письмові пояснення та долучити письмові докази до матеріалів справи; відмовити позивачці у задоволені позовних вимог; перевести справу у загальне провадження.
Заперечення позивача на аргументи відповідача.
11.09.2026 від представника позивача Банара В.В. до суду надійшло заперечення на письмове пояснення представника відповідачки (а.с. 49-52), в якому заперечує проти прийняття зазначених доказів та проти доводів відповідача з таких підстав. Звертає увагу суду, що відповідач фактично намагається використати процесуальний документ під назвою «додаткові пояснення» як спосіб подання нового масиву доказів після закінчення строку, встановленого для подання відзиву та доказів на підтвердження заперечень проти позову. Такий порядок подання доказів не відповідає вимогам ЦПК України. Закон установлює конкретний момент, коли відповідач зобов`язаний розкрити свою доказову позицію: докази, якими обґрунтовуються заперечення проти позову, повинні подаватися разом із відзивом. У даній справі відповідач не подав зазначені докази у встановлений строк, а намагається долучити їх лише 09.09.2026 разом із «додатковими поясненнями». При цьому йдеться не про докази, які виникли нещодавно або об`єктивно не могли бути отримані відповідачем раніше. Навпаки, сам відповідач зазначає, що відповідні грошові перекази здійснювалися протягом 2021-2023 років. Таким чином, на момент подання відзиву ці платіжні документи вже існували протягом декількох років. Відповідач не пояснив, які саме об`єктивні, незалежні від його волі обставини перешкоджали йому подати ці квитанції разом із відзивом.
Представник позивачки зазначає, що не надано також доказів того, що відповідач у межах установленого строку вчиняв усі залежні від нього дії для отримання цих документів, однак із незалежних від нього причин не зміг їх отримати. Більше того, характер доказів свідчить про те, що вони безпосередньо стосуються самого відповідача та його дружини. Отже, відповідач мав реальну можливість надати їх своєчасно. Саме по собі бажання відповідача після спливу процесуального строку доповнити або посилити свою доказову позицію не є об`єктивною причиною неможливості своєчасного подання доказів у розумінні частини восьмої статті 83 ЦПК України. Так само найменування процесуального документа «додаткові пояснення» не створює для відповідача нового строку на подання доказів. Інше тлумачення фактично нівелювало б положення статей 83 та 178 ЦПК України, оскільки будь-яка сторона могла б не подавати докази разом із відповідною заявою по суті справи, а потім у будь-який момент судового розгляду подавати їх під виглядом додаткових пояснень.
Тому позивачка насамперед просить суд застосувати процесуальні наслідки, прямо встановлені частиною восьмою статті 83 ЦПК України, та не приймати до розгляду несвоєчасно подані відповідачем докази. Зазначене має принципове значення, оскільки саме на цих нових доказах відповідач фактично будує основну частину своїх додаткових заперечень. Зокрема, на підставі несвоєчасно поданих квитанцій відповідач стверджує, що ним та його дружиною нібито сплачено 24966,04 грн аліментів, що заборгованість державним виконавцем визначена неправильно, що розрахунок пені позивача є неправильним та що вина відповідача у виникненні заборгованості відсутня. Тобто фактично йдеться не просто про додаткове правове обґрунтування раніше заявленої позиції, а про введення після закінчення процесуального строку нових доказів, покликаних змінити фактичну основу заперечень проти позову. Це порушує принцип процесуальної визначеності та належного розкриття сторонами доказів.
Представник позивачки вказує, що водночас, навіть якщо суд дійде висновку про можливість прийняття зазначених доказів, вони не спростовують позовних вимог із таких підстав. Аліментний обов`язок відповідача встановлений судовим рішенням та підлягав систематичному щомісячному виконанню. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2026 закінчено виконавче провадження №37486240, а відповідно до розрахунку головного державного виконавця заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 63641,75 грн. Відповідач намагається спростувати цей розрахунок посиланням на окремі банківські перекази на загальну суму 24966,04 грн. Проте сам факт здійснення грошового переказу не є безумовним доказом того, що кошти були сплачені саме як аліменти на виконання конкретного судового рішення. Частина платежів, на які посилається відповідач, здійснена взагалі не самим боржником ОСОБА_2 , а його дружиною ОСОБА_7 . Посилання відповідача на статтю 60 СК України щодо режиму спільної сумісної власності подружжя саме по собі не доводить правову природу конкретного платежу. Із того, що кошти подружжя можуть перебувати у спільній сумісній власності, не випливає автоматично, що будь-який переказ дружини відповідача на користь позивача є виконанням персонального аліментного обов`язку ОСОБА_2 . Відповідач повинен довести щодо кожного конкретного платежу, що він здійснений саме на виконання аліментного зобов`язання, встановленого судовим наказом, а не просто констатувати факт переказу коштів. Особливого значення набуває відсутність у частині квитанцій належного призначення платежу. Відповідач сам визнає цю обставину та стверджує, що відсутність слова «аліменти» у призначенні платежу не має значення, оскільки між сторонами нібито відсутні інші грошові зобов`язання. Проте відсутність інших договірних правовідносин між сторонами сама по собі не перетворює будь-який переказ коштів на аліментний платіж. Сторона, яка посилається на відповідний платіж як на виконання конкретного зобов`язання, повинна довести саме його цільове призначення.
Крім того, два платежі від 09.04.2023 по 2495 грн кожний, на які посилається відповідач, були перераховані ОСОБА_7 безпосередньо ОСОБА_8 . Відповідач стверджує, що це зроблено «на прохання стягувача». Однак саме відповідач повинен довести існування такого прохання та те, що позивач погодилася зарахувати відповідні перекази саме як виконання аліментного обов`язку відповідача. Самого твердження відповідача або його дружини для встановлення такої обставини недостатньо.
Також представник позивачки вказує, що необґрунтованим є і посилання відповідача на відсутність його вини у виникненні заборгованості. Відповідач повинен не просто заявити про свою добросовісність, а довести, що він вжив усіх залежних від нього заходів для своєчасного та повного виконання аліментного обов`язку. Наявність окремих переказів сама по собі цього не доводить. Навпаки, встановлена державним виконавцем заборгованість у розмірі 63641,75 грн свідчить про тривале неналежне виконання аліментного обов`язку. Якщо відповідач дійсно вважав перекази виконанням аліментного зобов`язання, він мав можливість належним чином зазначати їх призначення та своєчасно надавати відповідні відомості державному виконавцю. Наслідки неналежного оформлення власних платежів та несвоєчасного подання доказів не можуть перекладатися на позивача. Так само не заслуговують на увагу доводи відповідача про неправильність розрахунку пені в розмірі 57540,29 грн.
Так, за заборгованістю за період з липня 2013 року по грудень 2021 року у сумі 9777,17 грн, арифметичний розмір пені за 552 дні становить 53 969,98 грн, однак з огляду на встановлене частиною першою статті 196 СК України обмеження до стягнення заявлено лише 9777,17 грн. Щодо січня 2022 року при заборгованості 2977,75 грн, арифметично обчислена пеня становить 15484,31 грн, однак до стягнення заявлено лише 2977,75 грн. Аналогічне 100-відсоткове обмеження застосоване до інших платежів, де розрахована пеня перевищувала відповідну суму заборгованості. За березень 2023 року пеня становить 2858,64 грн, за квітень 2023 року - 1965,32 грн, за травень 2023 року - 1 071,99 грн, за червень 2023 року - 178,67 грн. Загальна сума пені, заявлена позивачем до стягнення, становить 57540,29 грн.
Отже, твердження відповідача про багаторазове нарахування пені на одну й ту саму суму не відповідає фактичному змісту позовного розрахунку. Кожний місячний платіж має власний період прострочення, а щодо тих платежів, де математично обчислена пеня перевищує суму заборгованості, позивач застосував законодавче обмеження у 100 відсотків. Також відповідач фактично змішує розрахунок заборгованості державним виконавцем із розрахунком пені позивачем. Розрахунок державного виконавця підтверджує розмір заборгованості, тоді як розмір пені визначений позивачем окремо відповідно до статті 196 СК України. Тому твердження про те, що довідка державного виконавця сама по собі не є розрахунком пені, не спростовує позову, оскільки позивач і не видає розрахунок ДВС за самостійний розрахунок пені.
У позовній заяві наведено власний розрахунок неустойки за відповідними періодами.
Враховуючи вищевикладене, представник позивачки просив не приймати до розгляду відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, подані відповідачем разом із додатковими поясненнями від 09.09.2026 після закінчення встановленого законом та/або судом строку для подання доказів, якщо відповідачем не обґрунтовано та не доведено неможливість їх подання у встановлений строк із причин, що не залежали від нього; позовні вимоги задовольнити; судові витрати покласти на відповідача.
11.09.2026 від представника відповідача Малькової Я.Б. до суду надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та долучення відзиву до матеріалів справи (а.с. 54-55), направлене до суду через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 11.09.2026. Клопотання обґрунтовує тим, що водночас копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач фактично не отримував. Поштове відправлення, направлене на адресу відповідача, вручено не було та повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується інформацією про рух поштового відправлення, яка додається до цього клопотання. Отже, відповідач не мав фактичної можливості своєчасно ознайомитися зі змістом позовних вимог, обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, доданими позивачем, а відповідно - підготувати обґрунтований відзив у раніше встановлений судом строк. Лише 27 серпня 2026 року представнику відповідача — адвокату Мальковій Яні Борисівні було надано доступ до матеріалів справи в електронній формі, після чого представник отримала реальну можливість ознайомитися з позовом та доданими до нього доказами. Відзив на позовну заяву подано 09 вересня 2026 року, тобто на тринадцятий день після надання представнику доступу до матеріалів справи та фактичного ознайомлення з позовною заявою. Таким чином, відзив подано в межах п`ятнадцятиденного строку, передбаченого частиною сьомою статті 178 ЦПК України.
Невручення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів є об`єктивною обставиною, яка не залежала від волі відповідача та унеможливлювала належну підготовку відзиву. Після отримання представником доступу до матеріалів справи відповідач діяв добросовісно та без невиправданих зволікань, подавши відзив у межах п`ятнадцяти днів.
Враховуючи вищевикладене представник відповідача просила визнати поважними причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву на позовну заяву; поновити відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняти поданий 09 вересня 2026 року відзив та долучити його разом із доданими доказами до матеріалів справи.
Представник позивачки та позивачка в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки-повідомлення в електронному вигляді від 29.07.2026; представник позивачки в заперечені на письмове пояснення представника відповідача просив проводити розгляд справи без його участі.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення відповідачу під підпис 05.08.2026 рекомендованого листа, який направлявся відповідачу з судовою повісткою-повідомленням, а також письмовим поясненням представника відповідача; заяви про розгляд справи у їх відсутність або відкладення розгляду справи не подали.
Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, на місці постановив ухвалу, якою відмовив у його задоволенні на підставі ч. 5 ст. 277 ЦПК України, оскільки клопотання подано після закінчення десятиденного строку, встановленого судом з дня отримання копії ухвали суду від 29.07.2026, а саме: клопотання представником відповідача подано до суду 09.09.2026, тоді як копію ухвали суду відповідач особисто отримав 05.08.2026, що підтверджується повідомленням про вручення відповідачу під підпис рекомендованого листа, який направлявся відповідачу з копією ухвали.
Отже, відповідач не довів суду, що строк для подачі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, який закінчився 17.08.2026, він пропустив з поважних причин.
Доводи представника відповідача про неможливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження є безпідставними, оскільки згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи у спорах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Посилання на правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.08.2018 по справі №761/26953/15-ц є нерелевантним, оскільки правовий висновок стосується застосування п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, який діяв в редакції до 08.02.2020 без врахування відповідних змін, внесених Законом України №460-ІХ від 15.01.2020.
Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, на місці постановив ухвалу, якою відмовив в його задоволенні на підставі ст. 127 ЦПК України, оскільки таке клопотання подано після закінчення п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом з дня отримання копії ухвали суду від 29.07.2026, а саме: клопотання представником відповідача подано до суду 11.09.2026, тоді як копію ухвали суду відповідач особисто отримав 05.08.2026, що підтверджується повідомленням про вручення відповідачу під підпис рекомендованого листа, який направлявся відповідачу з копією ухвали.
Повідомлення про особисте вручення відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження, якою встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву, спростовує твердження представника відповідача про неотримання відповідачем копії ухвали суду.
Отже, відповідач не довів суду, що строк для подачі відзиву на позов, який закінчився 21.08.2026, він пропустив з поважних причин.
Розглянувши клопотання представника відповідача про прийняття доказів, суд на місці постановив ухвалу, якою відмовив у прийнятті до розгляду доказів та залишив їх без розгляду на підставі ч. 8 ст. 83 та ч. 2 ст. 126 ЦПК України, оскільки докази подано після закінчення п`ятнадцятиденного строку, встановленого судом з дня отримання копії ухвали суду від 29.07.2026, а саме: докази представником відповідача подано до суду 09.09.2026, тоді як копію ухвали суду відповідач особисто отримав 05.08.2026, що підтверджується повідомленням про вручення відповідачу під підпис рекомендованого листа, який направлявся відповідачу з копією ухвали.
Повідомлення про особисте вручення відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження, якою встановлено строк для подачі доказів разом з відзивом на позовну заяву, спростовує твердження представника відповідача про неотримання відповідачем копії ухвали суду.
Посилання представника відповідача, як на поважність причин неподачі доказів у встановлений судом строк, на те, що доступ до матеріалів справи в електронній формі вона отримала лише 27.08.2026, суд вважає безпідставними, оскільки згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач мав право в установлений судом п`ятнадцятиденний строк, який почався з дня наступного за днем отримання ним копії ухвали суду про відкриття провадження (06.08.2026), подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами, в тому числі, звернутися до суду з клопотанням про продовження такого строку, що ним зроблено не було, тоді як такий строк закінчився 21.08.2026. Також з таким клопотанням до суду не зверталась його представник.
А тому, суд погоджується з доводами представника позивачки про те, що відповідач пропустив строк для подачі відзиву на позов без поважних причин.
Крім того, суд зауважує, що ні відповідачем, ні представником відповідача протягом розгляду справи відзив на позов до суду не було подано, а подано лише письмові пояснення, які враховуються при ухваленні рішення.
Дослідивши письмові докази надані позивачкою, врахувавши письмові пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.07.2005 виконавчим комітетом Крутеньківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 13) та визнано відповідачем.
Позивачка 05.09.2014 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 05.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 14).
Як вбачається з копії судового наказу по справі №386/185/13-ц, виданого 15.02.2013 Голованівським районним судом Кіровоградської області, з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.02.2013 по 06.07.2023 (а.с. 15-16). 
Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2026, на примусовому виконанні у Голованівському відділі ДВС у Голованівському районі Кіровоградської області знаходився судовий наказ від 15.02.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ; виконавче провадження закрите у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для даного виду стягнення; заборгованість зі сплати аліментів станом на 06.07.2023 становила 63641,75 (а.с. 10). 
Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Голованівським відділом державної виконавчої служби у Голованівському районі Кіровоградської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, з примусового виконання судового наказу №386/185/13-ц, виданого 15.02.2013 Голованівським районним судом Кіровоградської області, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів, розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 06.07.2023 склав 63641,75 грн, з яких: станом на 01.01.2022 - 9777,17 грн, за січень 2022 року - 2666,5 грн, за період з лютого 2022 року по червень 2023 року – по 2977,75 грн щомісячно, за липень 2023 року – 576,33 грн, при цьому вбачається, що протягом зазначеного періоду відповідач не сплачував аліменти (а.с. 17 зворот).
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з вимогами частин 1-4 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.
В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_8 , на утримання якої з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти, однак відповідач не належним чином сплачував аліменти, в зв`язку з чим станом на 01.01.2022 утворилась заборгованість в сумі 9777,17 грн, а в подальшому з січня 2022 року така заборгованість збільшувалась до закінчення виконавчого провадження, оскільки відповідач аліменти за виконавчим провадженням не сплачував, а тому станом на 06.07.2023 розмір заборгованості досяг 63641,75 грн.
Відповідач являється повнолітньою особою, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів, в тому числі відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, до суду не подав, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність таких обставин.
Доводи, викладені представником відповідача у письмових поясненнях про відсутність вини відповідача є безпідставними. Твердження про відсутність заборгованості спростовуються розрахунком, наданим державною виконавчою службою.
Відповідач зустрічний позов, яким би оскаржував зазначену у розрахунку суму заборгованості або скаргу на безпідставно нараховану суму заборгованості до суду не подавав.
Власного контрозрахунку пені відповідачем не подано.
Підстав для застосування положень ч. 2 ст. 196 СК України, щодо зменшення розміру неустойки судом не встановлено, і такі підстави відповідачем не заявлялись.
Суд, розглядаючи позовну заяву у межах заявлених вимог, вирішуючи питання правильності нарахування представником позивачки пені за період з липня 2013 року по 06.07.2023, прийшов до висновку про недоведеність підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення пені за період з липня 2013 року по грудень 2021 року, оскільки не надано доказів існування такої заборгованості помісячно, так як з досліджених доказів не можливо встановити розмір заборгованості за кожен місяць протягом заявленого періоду.
Однак надані представником позивачки докази доводять підставність вимоги позивачки про необхідність стягнення на її користь пені за період з січня 2022 року по 06.07.2023, оскільки з наданих доказів можливо встановити помісячний розмір заборгованості.
Разом з тим, суд не погоджується із здійсненим розрахунком представником позивачки за період з січня 2022 року по 06.07.2023, який виконаний з порушенням вимог ч. 1 ст. 196 СК України та здійснив власний розрахунок з урахуванням кількості днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць окремо в якому відповідачем не сплачено аліменти, при цьому суд, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц про те, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; 
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; 
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; 
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. 
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Розмір пені порахований судом за період з січня 2022 року по 06.07.2023 склав 139851,31 грн, з яких: за січень 2022 року – 13892,47 грн (2666,5грн*1%*521день); за лютий 2022 року – 14680,31 грн (2977,75грн*1%*493дні); за березень 2022 року – 13757,21 грн (2977,75грн*1%*462дні); за квітень 2022 року – 12863,88 грн (2977,75грн*1%*432дні); за травень 2022 року – 11940,78 грн (2977,75грн*1%*401день); за червень 2022 року – 11047,45 грн (2977,75грн*1%*371день); за липень 2022 року – 10124,35 грн (2977,75грн*1%*340днів); за серпень 2022 року – 9201,25 грн (2977,75грн*1%*309днів); за вересень 2022 року – 8307,92 грн (2977,75грн*1%*279днів); за жовтень 2022 року – 7384,82 грн (2977,75грн*1%*248днів); за листопад 2022 року – 6491,5 грн (2977,75грн*1%*218днів); за грудень 2022 року – 5568,39 грн (2977,75грн*1%*187днів); за січень 2023 року – 4645,29 грн (2977,75грн*1%*156днів); за лютий 2023 року – 3811,52 грн (2977,75грн*1%*128днів); за березень 2023 року – 2888,42 грн (2977,75грн*1%*97днів); за квітень 2023 року – 1995,09 грн (2977,75грн*1%*67днів); за травень 2023 року – 1071,99 грн (2977,75грн*1%*36днів); за червень 2023 року – 178,67 грн (2977,75грн*1%*6днів).
Враховуючи норми ч. 1 ст. 196 СК України про те, що розмір пені стягується у розмірі, який не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня в розмірі 53864,58 грн, яка не перевищує розмір самої заборгованості за період з січня 2022 року по 06.07.2023.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Враховуюче те, що позивачку звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1246,16 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 53864,58грн*1331,2грн/57540,29грн), а іншу частину судового збору в розмірі 85,04 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 53864,58 грн.
Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 141-142, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд –

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 53864 (п`ятдесят три тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн 58 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1246 (одна тисяча двісті сорок шість) грн 16 коп. на рахунок № НОМЕР_3 , призначення платежу: по справі №386/1285/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення аліментів.
Іншу частину судового збору в розмірі 85,04 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Місце проживання позивачки ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Гарбуз О. С.