СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2026 року Справа № 640/11122/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №640/11122/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання "Фабрика Спецодягу" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання "Фабрика Спецодягу" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати повністю ППР №02572615050105 від 17.02.2020 за формою «Р»;
- визнати протиправним та скасувати повністю ППР №02552615050105 від 17.02.2020 за формою «Р»;
- визнати протиправним та скасувати повністю ППР №02562615050105 від 17.02.2020 за формою «В4».
Свої вимоги мотивує тим, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд" не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються переважно на податковій інформації щодо діяльності контрагентів та попередніх ланок постачання.
Позивач вказує, що господарські операції з указаними контрагентами фактично відбулися, оформлені відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а складені за результатами таких операцій податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також зазначає, що придбані товари були фактично отримані, оприбутковані та використані у власній господарській діяльності підприємства, а контролюючим органом не встановлено таких недоліків первинних документів, які б унеможливлювали ідентифікацію змісту та учасників відповідних господарських операцій.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує.
Зазначає, що за результатами аналізу податкової інформації щодо ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд" встановлено відсутність у них основних засобів, транспортних засобів, земельних ділянок та достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення задекларованої господарської діяльності.
Крім того, за даними ЄРПН не встановлено придбання такими контрагентами товарів відповідної номенклатури, які в подальшому документально оформлені як поставлені позивачу.
Відповідач також посилається на інформацію щодо окремих контрагентів як суб`єктів фіктивного підприємництва та матеріали кримінальних проваджень, зокрема протоколи допитів осіб, які заперечували свою причетність до створення або діяльності відповідних юридичних осіб.
На підставі сукупності зазначених обставин контролюючий орган дійшов висновку, що документи, складені від імені ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд", не відображають фактичного руху товарів від цих суб`єктів господарювання до позивача, а відповідні товари фактично отримані ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу" від невстановлених фізичних або юридичних осіб.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що висновки відповідача побудовані переважно на інформації з інформаційних баз контролюючого органу та відомостях про господарську діяльність контрагентів і їх постачальників, однак безпосередньо не спростовують здійснення конкретних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Щодо ТОВ "Феррете" позивач вказує, що первинну розрахунково-фінансову документацію від імені цього товариства підписував директор Беленко І.В., повноваження якого підтверджувались відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тоді як наведені відповідачем відомості щодо ОСОБА_1 не стосуються особи, яка представляла ТОВ "Феррете" у спірних взаємовідносинах.
Аналогічно щодо ТОВ "Вессанс" позивач зазначає, що документи за спірними операціями від імені товариства підписував директор Мушта С.І., а тому показання ОСОБА_2 , на які посилається відповідач, безпосередньо не спростовують здійснення господарських операцій, оформлених іншою особою.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Сумському окружному адміністративному суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 зазначену справу було передано на розгляд судді Сумського окружного адміністративного суду Глазьку С.М.
Ухвалою суду від 19.03.2025 справу прийнято до провадження судді Глазька С.М.
На підставі Указу Президента України "Про призначення судді" № 394/2026 від 19.05.2026 та наказу в.о. голови Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 № 24-ОС "Про відрахування зі штату суду Глазька С.М. у зв`язку з призначенням на посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду", на підставі розпорядження керівника апарату № 2596 від 28.05.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/11122/20.
Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду судді Шаповалу М.М., який своєю ухвалою від 29.05.2026 прийняв справу до свого провадження.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
На підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 13.01.2020 № 252 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Феррете" за серпень 2017 року, ТОВ "Атлантіс Тренд" за березень 2017 року та ТОВ "Вессанс" за лютий 2017 року, а також щодо відображення результатів таких операцій у податковій та фінансовій звітності.
За результатами перевірки складено акт від 28.01.2020 № 34/26-15-05-01-05/35755847, висновки якого стали підставою для прийняття 17.02.2020 оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 02572615050105, № 02552615050105 та № 02562615050105.
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Феррете" встановлено, що між ТОВ "Феррете" та ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу" укладено договір поставки від 16.08.2017 № Ф-0308.
У серпні 2017 року документально оформлено постачання на адресу позивача тасьми еластичної білої, жіночого та чоловічого взуття "Сабо", шкарпеток х/б та літнього блайзера. За відповідними операціями зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ 41194 грн.
Контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення такого постачання ТОВ "Феррете" з огляду на відсутність у нього основних засобів, транспортних засобів, земельних ділянок та трудових ресурсів, неподання окремої податкової звітності, а також невстановлення за даними ЄРПН придбання ним товарів відповідної номенклатури.
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Вессанс" встановлено, що між сторонами укладено договір поставки від 03.02.2017 № 21.
На виконання умов договору документально оформлено поставку нейлону трикотажного, за якою зареєстровано податкову накладну на суму ПДВ 28132 грн.
Контролюючий орган обґрунтував нереальність цієї операції відсутністю у ТОВ "Вессанс" основних засобів, транспортних і трудових ресурсів та відсутністю за даними ЄРПН зареєстрованих податкових накладних щодо придбання ним відповідного товару.
Крім того, відповідач посилається на показання ОСОБА_2 , яка заперечувала свою причетність до створення та господарської діяльності ТОВ "Вессанс".
Щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Атлантіс Тренд" встановлено, що між сторонами укладено договір поставки від 06.03.2017 № АТ-0302.
На виконання зазначеного договору документально оформлено постачання стрічки еластичної 8 мм, за яким зареєстровано податкову накладну на суму ПДВ 6200 грн.
Відповідач не встановив за даними ЄРПН придбання ТОВ "Атлантіс Тренд" такого товару та послався на відсутність у товариства матеріальних і трудових ресурсів.
Також контролюючим органом враховано показання ОСОБА_3 , яка значилась керівником ТОВ "Атлантіс Тренд" та заперечувала свою причетність до створення і діяльності товариства, а також підписання документів від його імені.
Разом з тим зі змісту викладених в акті перевірки та відзиві висновків контролюючого органу вбачається, що ідентичні товари та матеріали були оприбутковані в регістрах бухгалтерського обліку ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу" та використані у його господарській діяльності.
Саме у зв`язку з цим контролюючий орган дійшов висновку, що позивач фактично отримав відповідні товари та матеріали, однак не від задекларованих контрагентів, а від невстановлених фізичних або юридичних осіб.
Не погодившись з такими висновками та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки спірні господарські операції мали місце у лютому, березні та серпні 2017 року, до правовідносин щодо формування за їх результатами показників бухгалтерського та податкового обліку підлягають застосуванню норми матеріального права, які діяли у відповідні податкові періоди.
Приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, визначеними абзацом першим цього пункту.
За приписами пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.
Отже, визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток у спірних правовідносинах ґрунтується на фінансовому результаті, сформованому за правилами бухгалтерського обліку, з подальшим його коригуванням на передбачені ПК України різниці.
Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбулася подія, що сталася раніше - зарахування коштів від покупця як оплати товарів/послуг або відвантаження товарів.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи почали такі товари/послуги та основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, митними деклараціями чи іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю на його вимогу.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому законодавцем передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребують будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Отже, останнє положення підлягає безпосередньому врахуванню саме щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Феррете", які здійснювалися у серпні 2017 року.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV.
Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Одним із основних принципів, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону № 996-XIV є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні містити обов`язкові реквізити, зокрема назву документа, дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також особистий підпис або інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
При цьому будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки, самі по собі не можуть підтверджувати дані податкового обліку у разі фактичної відсутності господарської операції.
Водночас формальні недоліки у діяльності контрагента, порушення ним податкової дисципліни чи недоліки у попередніх ланках постачання самі по собі не спростовують господарської операції, якщо фактичний рух активів, зміни у майновому стані платника та економічний зміст такої операції підтверджені сукупністю доказів.
Таким чином, у межах цього спору визначальним є встановлення факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, реального руху відповідних активів, їх відображення у бухгалтерському обліку та використання у господарській діяльності позивача.
Застосовуючи наведені положення до спірних правовідносин, суд враховує наступне.
Висновок контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства фактично ґрунтується не на запереченні самого факту надходження відповідних товарів до ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу", а на твердженні про неможливість їх постачання саме ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд".
Так, безпосередньо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено, що ідентичні товари та матеріали були оприбутковані в регістрах бухгалтерського обліку ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу" та використані у його господарській діяльності.
У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку, що позивач отримав зазначені товари не від контрагентів, указаних у первинних документах, а від невстановлених фізичних або юридичних осіб.
Отже, сам факт реального надходження товарно-матеріальних цінностей до позивача, їх оприбуткування та використання у господарській діяльності контролюючим органом фактично не заперечується.
Водночас висновок про отримання цих товарів від інших, невстановлених осіб не підтверджений встановленням конкретного альтернативного постачальника, відповідних договірних відносин, руху коштів від позивача на користь такої особи чи інших об`єктивних обставин, які б підтверджували саме таке джерело походження товару.
Таким чином, у цій частині висновок контролюючого органу побудований на припущенні: оскільки за даними інформаційних систем відповідача спірні контрагенти не могли поставити відповідний товар, то він мав бути одержаний від інших, невстановлених осіб.
Проте саме по собі припущення про можливість іншого джерела походження товару не є достатнім доказом того, що первинні документи, складені між позивачем та його безпосередніми контрагентами, не відповідають фактичному руху активів.
Щодо посилання відповідача на відсутність у контрагентів позивача основних засобів, транспортних засобів, земельних ділянок, складських приміщень та необхідної кількості працівників суд зазначає наступне.
Чинне законодавство не ставить можливість здійснення господарських операцій з придбання та продажу товарів у залежність від обов`язкової наявності у продавця власних виробничих, складських чи транспортних потужностей або певної кількості працівників.
Необхідні ресурси можуть використовуватися суб`єктом господарювання на підставі договорів оренди, перевезення, зберігання, цивільно-правових договорів, шляхом залучення інших суб`єктів господарювання тощо.
Крім того, предметом спірних господарських операцій було постачання товарів, а не їх виготовлення контрагентами власними силами, у зв`язку з чим відсутність у постачальника виробничого обладнання чи значної кількості працівників сама по собі не свідчить про об`єктивну неможливість придбати певний товар та в подальшому його реалізувати.
Відповідачем не встановлено і не обґрунтовано, який саме обсяг матеріальних чи трудових ресурсів був об`єктивно необхідним для здійснення кожної конкретної поставки та чому залучення таких ресурсів на інших правових підставах було неможливим.
Сам по собі факт відсутності у контрагента відповідних ресурсів у податковій інформації не може бути безумовним свідченням відсутності конкретної господарської операції.
Стосовно доводів відповідача про відсутність за даними ЄРПН придбання ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд" товарів з номенклатурою, яка відповідає товарам, реалізованим позивачу, суд зазначає, що відомості інформаційних баз контролюючого органу щодо попередніх ланок постачання не є самостійними доказами відсутності господарської операції між платником податків та його безпосереднім контрагентом.
ЄРПН відображає відомості щодо операцій, за якими виникає обов`язок складання та реєстрації податкових накладних, однак невстановлення в ньому конкретного попереднього постачальника не є тотожним встановленню факту фізичної відсутності відповідного товару у безпосереднього контрагента.
Відносини між учасниками попередніх ланок постачання не мають безпосереднього впливу на дослідження реальності господарської операції, вчиненої між платником податків та його безпосереднім контрагентом, якщо контролюючим органом не доведено узгодженості їх дій та спрямованості на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Платник податків не наділений повноваженнями податкового контролю та не має правової можливості досліджувати податковий облік усіх попередніх постачальників його контрагента.
Порушення податкової дисципліни певним учасником господарських відносин має спричиняти негативні наслідки саме для такої особи та за відсутності інших обставин не може автоматично впливати на права та обов`язки добросовісного платника податків, який перебуває з нею у господарських відносинах.
Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19.
Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що ПК України та Закон № 996-XIV не визначають невідповідність цивільно-правових повноважень особи діяти від імені юридичної особи самостійною підставою для визнання неналежними оформлених нею первинних документів, якщо мав місце фактичний рух активів.
Господарські операції для цілей податкового обліку повинні бути фактично здійснені, підтверджені належними первинними документами та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Водночас платник податків під час використання документів контрагента у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю і не мати достатніх підстав для сумніву у достовірності відомостей, зазначених у таких документах.
При цьому порушення, допущені контрагентом, дефекти його правового статусу або діяльності, а також кримінально-правова оцінка дій його посадових осіб не можуть автоматично поширюватися на добросовісного платника податків без дослідження конкретної господарської операції та обізнаності такого платника щодо відповідних порушень.
З огляду на зазначені висновки суд оцінює і посилання відповідача на матеріали кримінальних проваджень та протоколи допитів окремих осіб.
Щодо ТОВ "Феррете" відповідач посилається на відомості та пояснення ОСОБА_1 .
Водночас первинні документи щодо господарських взаємовідносин ТОВ "Феррете" з позивачем підписувались від імені товариства ОСОБА_4 , який у відповідний період значився його керівником.
Отже, показання ОСОБА_1 безпосередньо не стосуються особи, від імені якої оформлено спірні господарські операції, та самі по собі не спростовують здійснення поставок за договором від 16.08.2017 № Ф-0308.
Крім того, суд враховує, що господарські операції з ТОВ "Феррете" здійснювались у серпні 2017 року.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкові накладні, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН платником податку, який здійснює постачання товарів/послуг, є для покупця достатньою підставою для нарахування сум ПДВ, що відносяться до податкового кредиту, та не потребують іншого додаткового підтвердження.
Податкові накладні за спірними операціями з ТОВ "Феррете" були зареєстровані в ЄРПН, а фактична наявність, оприбуткування та використання позивачем товарів, аналогічних зазначеним у цих накладних, контролюючим органом не заперечуються.
Наведене в сукупності не дає підстав вважати доведеним висновок відповідача про відсутність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Феррете".
Щодо ТОВ "Вессанс" відповідач посилається, зокрема, на показання ОСОБА_2 , яка заперечувала свою причетність до діяльності цього товариства та підписання документів від його імені.
Водночас первинні документи, якими оформлювалися спірні господарські операції між ТОВ "Вессанс" та позивачем, підписувались від імені постачальника ОСОБА_5 , який значився керівником товариства.
Відтак наведені відповідачем показання іншої особи не спростовують безпосередньо обставин складання та виконання документів, оформлених від імені ТОВ "Вессанс" його керівником.
Відсутність за інформацією ЄРПН попереднього придбання ТОВ "Вессанс" нейлону трикотажного з тотожною номенклатурою за відсутності інших належних доказів не може бути достатньою підставою для висновку про те, що товар фактично не міг бути поставлений позивачу.
Щодо ТОВ "Атлантіс Тренд" суд враховує, що ОСОБА_3 , яка у відповідний період значилась керівником цього товариства, заперечувала свою участь у його діяльності та підписання документів від імені товариства.
На відміну від обставин, установлених щодо ТОВ "Феррете" та ТОВ "Вессанс", наведені показання стосуються безпосередньо особи, від імені якої оформлювались відповідні документи, а тому підлягають врахуванню під час оцінки сукупності доказів.
Разом з тим зазначена обставина сама по собі не може бути достатньою для автоматичного висновку про відсутність конкретної господарської операції між ТОВ "Атлантіс Тренд" та ТОВ "ВО "Фабрика Спецодягу".
Матеріали справи не містять вироку суду, яким було б установлено, що документи щодо конкретної поставки стрічки еластичної 8 мм за договором від 06.03.2017 № АТ-0302 є підробленими, поставка позивачу фактично не відбулася або сам позивач був залучений до протиправної діяльності відповідного контрагента.
Не встановлено також обізнаності позивача про можливі порушення з боку ТОВ "Атлантіс Тренд" чи узгодженості їх дій з метою безпідставного одержання податкової вигоди.
Натомість відповідачем фактично встановлено наявність у позивача ідентичного товару, його оприбуткування та використання у господарській діяльності.
За спірною операцією також була складена та зареєстрована в ЄРПН податкова накладна.
Таким чином, показання ОСОБА_3 є обставиною, що враховується судом, проте у сукупності з іншими встановленими обставинами справи вони не є достатніми для висновку про фактичну відсутність конкретної господарської операції.
Суд також враховує, що відповідачем не встановлено замкнутого руху коштів між позивачем, його контрагентами або пов`язаними з ними особами, повернення перерахованих коштів позивачу, спільності засновників або посадових осіб, інших ознак пов`язаності суб`єктів господарювання чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про узгодженість дій учасників операцій з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди.
Не наведено відповідачем і конкретних обставин, які на момент укладення та виконання договорів мали бути відомі позивачу та давали йому достатні підстави сумніватися у правосуб`єктності відповідних контрагентів або достовірності складених ними документів.
На час здійснення спірних операцій ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд" були зареєстрованими юридичними особами, а складені за результатами господарських операцій податкові накладні зареєстровані в ЄРПН.
Отже, доказів того, що позивач діяв без належної обачності, знав про можливі порушення з боку контрагентів або був залучений до узгоджених дій, спрямованих на отримання необґрунтованої податкової вигоди, суду не надано.
При цьому сама по собі реєстрація податкових накладних не замінює необхідності встановити фактичне здійснення господарської операції у випадку, коли контролюючий орган ставить її реальність під сумнів.
Однак у цій справі факт реального руху товарно-матеріальних цінностей підтверджується не лише реєстрацією податкових накладних.
Контролюючий орган сам встановив оприбуткування позивачем ідентичних товарів та їх використання у господарській діяльності, а альтернативне твердження про отримання цих товарів від невстановлених осіб не підтверджено жодними об`єктивними даними щодо конкретного іншого постачальника.
Тому сукупність посилань відповідача на відсутність у контрагентів власних ресурсів, неможливість простежити походження товару за даними ЄРПН, інформацію щодо попередніх ланок постачання та матеріали кримінальних проваджень за встановлених у цій справі обставин не є достатньою для спростування реального характеру господарських операцій.
Зазначені обставини характеризують діяльність контрагентів та попередніх учасників господарських відносин, однак не доводять відсутності руху активів між позивачем та його безпосередніми контрагентами і не свідчать про недобросовісність самого позивача.
Враховуючи принцип превалювання сутності над формою, суд виходить передусім з економічного змісту спірних операцій та фактичних змін у майновому стані позивача.
Встановлені обставини підтверджують надходження до позивача відповідних товарно-матеріальних цінностей, їх оприбуткування та використання у господарській діяльності, тоді як відповідачем не доведено, що такі зміни майнового стану були наслідком інших господарських операцій, аніж ті, що відображені позивачем у бухгалтерському та податковому обліку.
З огляду на це суд відхиляє висновок відповідача про отримання спірних товарів від невстановлених осіб як такий, що не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах.
Щодо наслідків спірних операцій для податку на прибуток суд додатково зазначає, що відповідно до пункту 44.2 статті 44 та підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єкт оподаткування податком на прибуток у спірні періоди визначався виходячи з фінансового результату за даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності.
Оскільки підстави для висновку про відсутність відображених у бухгалтерському обліку господарських операцій судом не встановлені, відповідно відсутні й підстави для здійсненого контролюючим органом коригування податкових наслідків таких операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.
Так само, з огляду на фактичне придбання товарів, наявність зареєстрованих податкових накладних та недоведеність обставин, які б виключали право позивача на податковий кредит, висновки контролюючого органу щодо неправомірного формування позивачем податкового кредиту з ПДВ є необґрунтованими.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення та своєчасно.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Оцінивши наведені сторонами доводи та докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактичної відсутності господарських операцій позивача з ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд".
Контролюючим органом також не доведено, що первинні документи не відповідають фактичному руху активів, що спірні товари придбані позивачем у конкретних інших осіб або що позивач знав чи повинен був знати про можливу протиправну поведінку своїх контрагентів та діяв з ними узгоджено.
Натомість фактичне надходження відповідних товарів до позивача, їх оприбуткування та використання у господарській діяльності не лише не спростовано, а й безпосередньо враховано контролюючим органом при формуванні висновку про їх нібито одержання від невстановлених осіб.
За таких обставин висновки перевірки щодо нереальності господарських операцій з ТОВ "Феррете", ТОВ "Вессанс" та ТОВ "Атлантіс Тренд" мають характер припущень та не підтверджені сукупністю належних доказів.
Відтак є необґрунтованими і похідні висновки відповідача щодо неправомірного відображення позивачем результатів таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку.
Враховуючи викладене в сукупності, з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу норм законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд визнає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають критерію обґрунтованості та підлягають скасуванню, а позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2415,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання "Фабрика Спецодягу" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 17.02.2020 № 02572615050105.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 17.02.2020 № 02552615050105.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 17.02.2020 № 02562615050105.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Об`єднання "Фабрика Спецодягу" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у розмірі 2415,00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал