Київський апеляційний суд

В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

9 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі: 

головуючого - судді ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю секретаря ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 12026116420000010 щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця м. Луганська, громадянина України, 
що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 9 березня 2026 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 09.03.2026 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України і йому призначено покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - штраф у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн; за ч.4 ст.358 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінальних правопорушень, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правову кваліфікацію його дій. Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ст.70 КК України. 
В обґрунтування свої вимог вказує, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні двох окремих кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 і ч.4 ст.358 КК України, які розірвані між собою у часі та утворили сукупність кримінальних правопорушень. Також суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні цих кримінальних правопорушень. Проте всупереч вимогам ст.70 КК України суд не призначив ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.358 КК України і не призначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, та, як наслідок, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. 
Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника, який погодився з доводами прокурора, однак поклався на розсуд суду за наслідками апеляційного розгляду; доводи обвинуваченого, який також підтримав апеляційну скаргу прокурора; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.
Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення за заступних обставин.
У червні 2025 року ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом, не маючи права керувати транспортними засобами категорії В, вступив у змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, заздалегідь пообіцяв зазначеній особі придбати підроблений нею документ і надав свої анкетні дані та фотокартку для їх внесення до підробленого документа.
У подальшому невстановлена особа за невстановлених досудовим розслідуванням обставин виготовила підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_7 .
Крім того, 29 січня 2026 року близько 19 години 10 хвилин ОСОБА_7 , будучи учасником дорожнього руху як водій автомобіля "Paugeot 3008" д/н НОМЕР_2 , рухаючись неподалік будинку № 22 на вул. Яблунській в м. Буча Київської області, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім`я є підробленим, з метою створити видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та, відповідно, права керувати транспортними засобами і таким чином уникнути встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без такого права, надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення водія, використавши його у такий спосіб.
Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені дізнанням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою його використання; та за ч.4 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа - є вірною.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
Водночас, доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.
Згідно з п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу. 
Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Всупереч цим вимогам закону суд, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні двох кримінальних правопорушень, призначив йому покарання лише за ч.1 ст.358 КК України, а не за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, і не призначив покарання за ч.4 ст.358 КК України, а також остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. 
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. 
Тому неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який не підлягає застосуванню, що навіть формально дає можливість застосувати більш суворе покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, згідно зі ст.ст.413, 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначенням йому покарання відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України і задоволення апеляційної скарги прокурора. 
При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні проступки, особу винного, який до адміністративної відповідальності не притягувався, не судимий, його вік.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.
Колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за кожне кримінальне правопорушення покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим як найбільш сприятливим для обвинуваченого. 
Саме таке покарання, яке полягає у накладенні грошового стягнення, що вплине на майновий стан ОСОБА_7 , відповідатиме його меті і буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 9 березня 2026 року щодо  ОСОБА_7  в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - штраф у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень; 
- за ч.4 ст.358 КК України - штраф у розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень. 
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.
На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3