ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року 

м. Київ

cправа № 914/2814/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗРЕМБУД-1"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026
(головуючий суддя - Зварич О.В., судді - Панова І.Ю., Ржепецький В.О.)
у справі №914/2814/15
за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗРЕМБУД-1"
про стягнення заборгованості в загальній сумі 1 776 421,85 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія справи
1. Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" и (далі - ДП НАК "Надра України "Західукргеологія", стягувач) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗРЕМБУД-1" (далі - ТОВ "НАФТОГАЗРЕМБУД-1", боржник) про стягнення заборгованості в загальній сумі 1 776 421,85 грн.
2. Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.11.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "НАФТОГАЗРЕМБУД-1" на користь ДП НАК "Надра України "Західукргеологія" 1 209 400,00 грн основного боргу, 525 836,36 грн інфляційних втрат, 236 57,85 грн трьох відсотків річних та 35 177,88 грн судового збору. В решті позову відмовлено.
3. 25.02.2016 року судом видано Наказ про примусове виконання рішення від 02.11.2015.
4. 18.12.2025 боржник подав до Господарського суду Львівської області скаргу на дії державного виконавця, в якій просив: визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Домашевич Х.В. від 08.12.2025 у виконавчому провадженні №79760986, а саме:
- постанову від 08.12.2025 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 про примусове виконання рішення;
- постанову від 08.12.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою ТОВ "Нафтогазрембуд-1" визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 469,00 грн.;
- постанову від 08.12.2025 про стягнення виконавчого збору, якою з ТОВ "Нафтогазрембуд-1" стягнуто виконавчий збір у розмірі 179 407,20 грн;
- постанову від 08.12.2025 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ТОВ "Нафтогазрембуд-1" у сумі 1 973 948,29 грн;
- постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Домашевич Х.В. від 09.12.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно ТОВ "Нафтогазрембуд-1": 1) MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; 2) MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ;
- визнати наказ Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 про примусове виконання рішення таким, що не підлягає виконанню.
5. В обґрунтування скарги на дії державного виконавця відповідач (боржник) посилається на те, що постановою головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Франківська ДВС) від 16.01.2023 було закінчено виконавче провадження № 59921946 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/2814/15 від 25.02.2016 про стягнення з ТОВ "Нафтогазрембуд-1" на користь ДП НАК "Надра України "Західукргеологія" 1 209 400,00 грн - основного боргу, 525 836,36 грн - інфляційних витрат, 23 657,85 грн - трьох відсотків річних та 35 177,88 грн- судового збору. Також постановою Франківської ДВС від 16.01.2023 було закінчено виконавче провадження № 62987660 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/2814/15 від 25.02.2016 про стягнення з ТОВ "Нафтогазрембуд-1" на користь ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія" 1 209 400,00 грн основного боргу, 525 836,36 грн інфляційних витрат, 23 657,85 грн трьох відсотків річних та 35 177,88 грн судового збору.
Підставою для винесення постанов від 16.01.2023 про закінчення виконавчих проваджень № 59921946 та № 62987660 визначено п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.
Натомість, постановою Франківської ДВС від 08.12.2025 відкрито виконавче провадження №79760986 з виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/2814/15 від 25.02.2016, тобто виконавче провадження розпочато знову. Заявник стверджує, що у Франківської ДВС були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/2814/15 від 25.02.2016, а тому, постанова Франківського ДВС від 08.12.2025 про відкриття виконавчого провадження №79760986, є протиправною. Всі інші оскаржувані постанови скаржник також вважає протиправними, оскільки їх винесено в межах протиправно відкритого виконавчого провадження.
В обґрунтування вимоги щодо визнання наказу Господарського суду Львівської області № 914/2814/15 від 25.02.2016 таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначає про те, що лише у випадку визнання наказу, таким, що не підлягає виконанню, може бути припинено подання ДП НАК "Надра України "Західукргеологія" наказу суду до виконання та спроби органу ДВС виконати його, з порушенням вимог чинного законодавства.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
6. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.02.2026 задоволено скаргу на дії ДВС. Визнано протиправними та скасовано постанови Франківської ДВС у виконавчому провадженні №79760986, а саме: постанову від 08.12.2025 про відкриття виконавчого провадження з виконання Наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 (про примусове виконання Рішення); постанову від 08.12.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 08.12.2025 про стягнення виконавчого збору; постанову від 08.12.2025 про арешт коштів боржника; постанову від 09.12.2025 про розшук майна Боржника. Відмовлено у задоволенні заяви про визнання наказу суду від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 таким, що не підлягає виконанню.
7. Ухвала суду мотивована тим, що факт винесення Франківським відділом ДВС постанов від 16.01.2023 про закінчення виконавчих проваджень №59921946 та №62987660 з виконання наказу суду від 25.12.2016 зумовлює відсутність правових підстав для відкриття виконавчого провадження з виконання наказу 25.02.2016. Суд констатував, що Франківський відділ ДВС, незважаючи на норму ч.1 ст.40 Закону ?Про виконавче провадження?, прийняв до виконання поданий стягувачем наказ від 25.02.2016 та постановою ДВС від 08.12.2025 відкрив виконавче провадження №79760986.
Місцевий господарський суд зробив висновок, що наявність факту прийняття органом ДВС рішення про відкриття виконавчого провадження, всупереч нормі ч.1 ст.40 Закону ?Про виконавче провадження?, вказує на наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2025 року про відкриття виконавчого провадження №79760986. Також суд першої інстанції виснував, що визнання протиправною та скасування постанови органу ДВС про відкриття виконавчого провадження №79760986 зумовлює наявність підстав для визнання протиправними та скасування і всіх постанов (зазначених в прохальній частині скарги), винесених у такому провадженні.
Суд зазначив, що зважаючи на положення ст. 328 ГПК України, відсутні підстави для визнання наказу суду від 25.02.2016 таким, що не підлягає виконанню.
8. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.02.2026 в частині задоволення скарги щодо визнання протиправними та скасування постанов ДВС від 08.12.2025 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, та постанову від 09.12.2026 про розшук майна боржника, та в цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволення скарги на дії Франківського ДВС. В частині відмови у задоволенні скарги про визнання наказу від 25.02.2016 таким, що не підлягає виконанню, ухвалу суду від 11.02.2016 залишено без змін. 
9. Постанову мотивовано тим, що виконавче провадження з примусового виконання наказу від 25.02.2016 було відновлено 05.12.2022, тобто під час дії воєнного стану в країні, який триває на теперішній час. Отже, в даному випадку необхідно застосовувати положення пункту 10-2 Розділу XIII "Прикінцевих та перехідні положень" Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону №3048-IX), якими передбачено, що на період дії воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених Законом України ?Про виконавче провадження?, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Оскільки обов`язок боржника на підставі наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 не був припинений чи виконаний, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
10. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, боржник, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині скасування ухвали суду першої інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування постанов Франківського ДВС у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.
11. Скаржник вважає, що Франківською ДВС незаконно після закінчення виконавчого провадження прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5. Скаржник зазначає, що апеляційним судом неправильно застосовано положення ст.ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження", та не враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11, від 05.02.2026 у справі № 320/10545/24.

Позиція Верховного Суду
12. Касаційний господарський суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, обговоривши доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, надану господарськими судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
13. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
14. Як вбачається з доводів касаційної скарги, скаржник оскаржує постанову апеляційного суду тільки в частині скасування ухвали суду про задоволення скарги, в частині відмови у задоволення вимоги скарги про визнання наказу від 25.02.2016 таким, що не підлягає виконанню, постанова не оскаржується, отже, з урахуванням ст. 300 ГПК України, в цій частині не переглядається. 
15. За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
16. Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
17. Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
18. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).
19. Згідно із частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
20. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
21. Апеляційним судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 02.11.2015 частково задоволено позов, стягнуто з боржника на користь стягувача 1 209 400,00 грн основного боргу, 525 836,36 грн інфляційних втрат, 23 657,85 грн 3 % річних та 35 177,88 грн судового збору, в решті позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016, рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2015 залишено без змін. На виконання вказаного рішення 25.02.2016 судом видано наказ про примусове рішення від 02.11.2015. 
22. У рішеннях ЄСПЛ неодноразово зверталася увага, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції провадження з виконання судових рішень є самостійною, але невід`ємною частиною судового розгляду, невід`ємною стадією процесу правосуддя (див. рішення ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", від 27.07.2004 у справі "Ромашов проти України", від 11.01.2005 у справі "Дубенко проти України тощо).
23. Конституційний Суд України в Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(ІІ)/2019 наголосив, що забезпечення виконання державою судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
24. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
25. Разом з цим, Конституційний Суд України у рішенні від 01.03.2023 № 2-р(II)/2023 у справі № 3-27/2022(54/22) зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); обов`язкове виконання судового рішення є доконечною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та поновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам «верховенства права» (правовладдя) та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист (перше речення абзацу восьмого, абзац чотирнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019).
26. Отже, Верховний Суд зазначає, що виконання судових рішень є заключним етапом процедури захисту суб`єктивних прав та законних інтересів кредитора. При цьому у правовій доктрині переважає підхід до розуміння стадії виконання судових рішень саме, як заключної стадії цивільного/господарського процесу. Такий підхід наразі втілений і в чинному законодавстві.
27. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Так, статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон України № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
29. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
30. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
31. Згідно із частиною 1 та 2 статті 15 Закону України № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
32. Положеннями статті 18 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
33. З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.
34. Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду скарги на дії Франківського ДВС, апеляційним судом встановлено, що постановами Головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Костів Ольгою Ігорівною від 05.12.2022, відновлено виконавчі провадження №59921946 та №62987660 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15. Відповідно до пункту 2 вказаних постанов стягувачу надано місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити виконавчий документ до виконання. 
35. В наступному, постановами Головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костів Ольгою Ігорівною від 16.01.2023, відповідно до п.13 ст.39 Закону України № 1404-VIII, закінчено виконавчі провадження №59921946 та №62987660 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016, зважаючи на те, що стягувачем у місячний строк не пред`явлено виконавчий документ до виконання.
36. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 40 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
37. Водночас, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в країні запроваджено воєнний стан, який триває на теперішній час.
38. Суд зазначає, що 26.03.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №2129-IX (далі - Закон № 2129-IX), яким розділ XIII Закону № 1404-VIII був доповнений, зокрема, пунктом 10^2.
39. За змістом пункту 10^2 Закону № 2129-IX тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
40. В наступному, 06.05.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану" (далі - Закон № 3048-IX), яким пункт 10^2 розділу XIII Закону № 1404-VIII, викладений у новій редакції, згідно з абзацами 6, 20 якого передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
41. Отже, вказаними законодавчими актами внесено відповідні зміни щодо строків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", а саме: визначені даним Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
42. З урахуванням внесених змін, апеляційним судом зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15 було відновлено 05.12.2022, тобто під час дії воєнного стану в країні, який триває по теперішній час. Зважаючи на вищезазначені обставини апеляційний суд виснував, що до правовідносин у справі необхідно застосовувати положення пункту 10^2 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону №3048-IX), якими на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
43. Апеляційним судом встановлено, що на підставі заяви стягувача, постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Домашевич Х. В. від 08.12.2025, було відкрито виконавче провадження №79760986 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 у справі №914/2814/15, також в межах виконавчого провадження №79760986 винесено постанови від 08.12.2025 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, а також, постанову від 09.12.2025 про розшук майна боржника.
44. Таким чином, апеляційний суд зазначив, що строки пред`явлення виконавчого документа, наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016, до виконання, перервалися, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а тому, на час розгляду заяви стягувача про примусове виконання наказу суду не спливли, отже, відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2025 та відповідно всіх постанов прийнятих в межах відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_5.
45. Зважаючи на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яке регламентується Законом України ?Про виконавче провадження?, та з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вірно констатував, що суд першої інстанції не врахував вищезазначених положень законодавства, та помилково задовольнив скаргу на дії ДВС, незважаючи на те, що виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.02.2016 було відновлено під час дії воєнного стану в країні, а відтак, при винесенні постанов від 08.12.2025 та від 09.12.2025, строки виконавчого провадження не були порушені, в силу запровадження змін до Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1404-VIII та доповнення вказаного розділу п. 10^2.
46. Касаційний суд зауважує, що статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
47. При цьому відповідно до наведених норм закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржити до суду як кожне окреме рішення, дію чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення, так і сукупність певних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, які на думку скаржника порушують його права, свободи чи інтереси.
48. Верховний Суд зауважує, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника, тому має бути наведено правові підстави та обґрунтовано порушення прав, з огляду на обов`язковість виконання судових рішень.
49. Водночас, Верховний Суд зазначає, що встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це би нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.06.2026 у справі № 915/666/20, від 18.05.2026 у справі № 917/1275/17, від 16.04.2026 у справі № 915/1567/21.
50. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення ст.ст. 39, 40 Закону України № 1404-VIII, та не враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11, від 05.02.2026 у справі № 320/10545/24.
51. Проаналізувавши вказані доводи касаційної скарги, касаційний суд вважає їх безпідставними. Так, як вбачається із судових рішень у справі № 2/1522/11652/11, скаржник звернувся із скаргою про визнання протиправною бездіяльність ДВС щодо незняття арешту з майна при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні та зобов`язання вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна, з посиланням на те, що немає підстав для збереження арештів, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. У справі № 320/10545/24 скаржник звернувся із скаргою про визнання протиправними дій ДВС щодо відмови у повідомленні від 16.10.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання і залишення без виконання ухвали, скасування повідомлення ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Отже, правові висновки, щодо застосування положень ст.ст. 39, 40 Закону України " Про виконавче провадження" викладались за інших процесуальних обставин та обставин виконавчого провадження, що відповідно вплинуло на правозастосування вказаних положень судами.
52. За змістом ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
53. Отже, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної/приватної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного/приватного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби/приватного виконавця незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної/приватної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.
54. Аналогічні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 906/400/22, від 18.05.2022 у справі № 910/21454/17.
55. З урахуванням вищезазначеного касаційний суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги боржника на дії Франківської ДВС щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки апеляційним судом не було встановлено порушень щодо вказаних дій ДВС.
56. Згідно зі статтею 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
57. Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
58. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування постанови апеляційного суду, отже, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
59. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
60. У частині 1 статті 309 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
61. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів, наведених у касаційній скарзі, зазначає, що касаційну скаргу ТОВ ?НАФТОГАЗРЕМБУД-1? необхідно залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 у справі №914/2814/15 залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?НАФТОГАЗРЕМБУД-1? залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 у справі №914/2814/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй