ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/4640/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Ксензюка А.С.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі – ТУ ДСА України в Волинській області, відповідач) про:
- визнання протиправними дій щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займала позивач до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 у розмірі 3028 гривень та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01.01.2026 у розмірі 3328 гривень;
- зобов`язання видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займав ОСОБА_1 до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 у розмірі 3 028 гривень;
- зобов`язання видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займав ОСОБА_1 до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01.01.2026 у розмірі 3 328 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є суддею у відставці на підставі постанови Верховної ради України від 22.09.2016 №1600-VIII та звільнений з посади судді Любешівського районного суду Волинської області.
В березні 2026 року позивач звернувся до ТУ ДСА України в Волинській області з заявою про видачу мені довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2025 із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3028 гривень та станом на 01.01.2026 із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3328 гривень.
Однак, листом від 13/03/2026 №722/04-27 позивачу було надано відповідь про те, що видати довідку із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3028,00 гривень не вбачається можливим, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та «Про Державний бюджет України на 2026 рік» застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - прожитковий мінімум 2102 гривні, про що свідчить затверджений штатний розпис на 01.01.2025 та на 01.01.2026 Любешівського районного суду Волинської області.
Позивач не погоджується з такою відомою та зауважує, що виплата суддівської винагороди регулюється приписами статті 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Зміни до спеціального Закону в цій частині не вносилися, а норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
З врахуванням наведеного просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Валюха В.М. від 16.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до наказу голови Волинського окружного адміністративного суду «Про відрахування зі штату Волинського окружного адміністративного суду судді Валюха В.М.» від 19.05.2026 №02-07/7/26 та на підставі розпорядженням керівника апарату суду від 25.05.2026 №01-87/588/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Ксензюка А.Я. для розгляду вказаної справи.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Ксензюка А.Я. від 26.05.2026 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
У відзиві на позов відповідач вимог ОСОБА_1 не визнав, вважає позов необґрунтованим і безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. 
Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до Порядку №3-1 підставою для видачі довідки про винагороду працюючого судді для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є відповідний список, поданий органам Пенсійного фонду України, а не особисте звернення судді у відставці.
Щодо розміру суддівської винагороди відповідач зазначає, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та «;Про Державний бюджет України на 2026 рік», встановлено у 2025 та 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, крім іншого, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базовою розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 гривні. Таким чином, з прийняттям вищевказаних законів зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2025 року в справі №240/9028/24 відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. 
Також відповідач посилається на те, що фінансування судів здійснюється в межах видатків, передбачених Державним бюджетом України, а тому розрахунок суддівської винагороди із застосуванням іншої розрахункової величини не відповідає чинному бюджетному законодавству.
Отже, територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача.
З наведених підстав відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 №1600-VIII звільнений з посади судді Любешівського районного суду Волинської області у відставку (а.с.11-12).
В березні 2026 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Волинській області з заявою про видачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2025, із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3028,00 грн, та станом на 01.01.2026, із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 3328,00 грн.
Листом від 13.03.2026 №722/04-27 ТУ ДСА України в Волинській області повідомило позивача, що видати вказані довідки не є можливим, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та «Про Державний бюджет України на 2026 рік» застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді прожитковий мінімум 2 102 грн, про що свідчить затверджений штатний розпис на 01.01.2025 та 01.01.2026 Любешівського районного суду Волинської області (а.с.9)
Вважаючи, такі дії відповідача протиправними, щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди, позивачка звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон України №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За частиною першою статті 4 Закону України №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4 Закону України №1402-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України №1402-VIII суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Питання виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною четвертою якого встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 135 Закону України №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно з пунктом 1 частини 3, частини 4 та 5 статті 135 Закону України №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
За приписами статті 136 Закону №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року №966-XIV (далі - Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 №4695-IX передбачено, що у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 у розмірі 3328,00 грн.
Суд зазначає, що статтями 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» разом із встановленням на 1 січня прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн (станом на 01.01.2025), «Про Державний бюджет України на 2026 рік» разом із встановленням на 1 січня прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн (станом на 01.01.2026) був введений окремий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого визначено в сумі 2102,00 грн, в той час, коли а ні до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а ні до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму відповідні зміни не вносилися.
Разом з цим, Закони про Державний бюджет України на відповідний рік фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Однак, Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.
Конституція України не надає законам про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Таким чином, будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону №1402-VIII, у зв`язку з чим при складанні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач мав керуватися виключно Законом України №1402-VIII.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №240/44080/21, від 13.11.2024 у справі №200/1707/24, від 20.02.2025 у справі №420/3716/24.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 17.02.2026 у справі №200/2309/25, в якій суд зазначив, що у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання; для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до статті 135 Закону України №1402-VIII, позивач має право на отримання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб розмір якого на 01.01.2025 становить 3028,00 грн, з 01.01.2026 становить 3328,00 грн.
Щодо посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, в обґрунтування відсутності підстав для задоволення вимог позивача, то суд зазначає наступне.
Так, предмет спору у даній справі стосується правомірності дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2025 та 01.01.2026, з урахуванням розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 у розмірі 3 028,00 грн, з 01.01.2026 у розмірі 3 328,00 грн, в той час, як в розглянутій Великою Палатою Верховного Суду справі №240/9028/24 предметом спору була протиправність дій Вищого адміністративного суду України щодо проведення неповного розрахунку при звільненні та виключенні зі штату суду судді, який полягає у виплаті за період з 27 грудня 2023 року до 8 лютого 2024 року суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, обчислених без застосування базового посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, що визначений на підставі положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів», а також без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у розмірі 2 684 грн, абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у розмірі 3028 грн, та абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» у розмірі 3328,00 грн.
Відтак, суд вважає, що дана справа не є подібною до справи №240/9028/24, яка розглянута Великою Палатою Верховного Суду, а натомість є подібною до справи №200/2309/25, розглянутої Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, яка стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а отже посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, є необґрунтованими.
Пунктом 2 розділу IІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок №3-1), передбачено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі - довідка про суддівську винагороду) видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді.
Форма довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачена Додатком 2 до Порядку № 3-1.
Згідно з додатком 2 до Порядку №3-1 довідка має містити розмір винагороди діючого судді за відповідною посадою, який складається з: посадового окладу, доплати за вислугу років, доплати за науковий ступінь, доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, щомісячної доплати відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, видає довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за формою, згідно з Додатком 2 до Порядку № 3-1.
З урахуванням наведеного вище, дії відповідача щодо відмови у видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн, та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01.01.2026 у розмірі 3328,00 грн, є протиправними.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн, та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01.01.2026 у розмірі 3328,00 грн, та зобов`язання відповідача видати позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності до додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України станом на 01.01.2025 та 01.01.2026 визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», з прожитковим мінімумом для працездатних осіб, станом на 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн, абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік», з прожитковим мінімумом для працездатних осіб, станом на 01.01.2026 у розмірі 3328,00 грн.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати згідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займала позивач до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року у розмірі 3028 гривень та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року у розмірі 3328 гривень.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займав ОСОБА_1 до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 гривень.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, де суддівська винагорода має нараховуватися виходячи з базового розміру посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, яку займав ОСОБА_1 до звільнення у відставку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який визначений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року у розмірі 3 328 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Сенаторки Левчанівської, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 26276277).

Суддя А.Я. Ксензюк