ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2026 р. Справа№ 911/2676/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Андрієнка В.В. 
Суліма В.В. 

без виклику сторін;
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 

у справі № 911/2676/25 (суддя - Карпечкін Т.П.)
за позовом Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України
до ОСОБА_1 
про стягнення 33 820,00 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої позовної заяви 
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (надалі - позивач) до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 33 820,00 грн.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Київської області від 18.06.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України 33 820,00 грн боргу з поворотної фінансової допомоги та 3 028,00 грн витрат по сплаті судового збору.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 30.06.2026 (через Електронний суд) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у даній справі вважає помилковим висновок «про нібито отримання грошової допомоги на господарську діяльність». Скасувати судовій збір скаржнику, як інваліду війни. Допитати, як свідка, головного бухгалтера АСМАП України. 
01.07.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25. У задоволенні заяви скаржника про виклик свідка у справі №911/2676/25 - ОСОБА_2 - відмовлено. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
13.07.2026 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом апеляційної інстанції у порядку ст. 263 ГПК України. 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2026 справу № 911/2676/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Андрієнко В.В., Сулім В.В. Вказана судова колегія ухвалою від 31.08.2026 прийняла апеляційну скаргу до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Апелянт оскаржує рішення Господарського суду м. Києва від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25 про повернення коштів за договором № 02/01-ф безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 17.01.2017, укладеним між асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України та ФОП ОСОБА_1
Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що суд першої інстанції помилково кваліфікував спірні правовідносини як пов`язані з господарською діяльністю відповідача, і саме на цій підставі визнав справу підвідомчою господарському суду. Апелянт наголошує, що висновок суду про надання фінансової допомоги "на покриття поточних нужд" підприємця не підтверджується жодним конкретним положенням договору - жодний пункт чи частина договору не містить такого формулювання чи вказівки. Натомість, за твердженням апелянта, кошти надавались ОСОБА_1 саме як інваліду війни і виключно на лікування, що не має жодного відношення до господарської діяльності останнього і, відповідно, виходить за межі компетенції господарського суду.
На підтвердження цієї обставини апелянт просить допитати як свідка головного бухгалтера АсМАП України, яка може підтвердити цільове призначення допомоги.
Виходячи з викладеного, апелянт просив скасувати рішення господарського суду м. Києва, яким кошти помилково визнано отриманими на господарську діяльність; скасувати рішення в частині стягнення судового збору з огляду на статус апелянта як інваліда війни.
5. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та короткий зміст наведених у ньому доводів
Позивач (АсМАП України) заперечує проти апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 і вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Так, позиція позивача зводиться до того, що спірні правовідносини виникли саме між юридичною особою (АсМАП України) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання, а не як фізичною особою. Позивач наголошує, що відповідно до пункту 1.1 договору поворотна фінансова допомога надавалась господарюючому суб`єкту, який є учасником Асоціації. При цьому в тексті договору відсутні будь-які згадки про соціальний, благодійний чи медичний характер виплати, а кошти перераховувались на поточний банківський рахунок, відкритий для здійснення підприємницької діяльності ФОП. Тому твердження скаржника про надання допомоги виключно як фізичній особі на лікування, за позицією позивача, повністю спростовується текстом самого договору та первинними фінансовими документами.
Разом з цим, позивач посилається на статтю 20 ГПК України, вказуючи, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а оскільки договір укладено з ФОП для цілей забезпечення його поточної діяльності як учасника Асоціації, спір є підвідомчим виключно господарським судам.
Що ж до клопотання відповідача про допит свідка (головного бухгалтера АсМАП України), позивач заперечує проти його задоволення, посилаючись на частину 2 статті 77 ГПК України, згідно з якою обставини, що за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Позивач наполягає, що наявність договірних відносин, істотні умови договору та факт передачі коштів підтверджуються виключно письмовими доказами - самим договором, платіжними інструкціями, виписками з банківських рахунків, - а усні показання свідка не можуть змінювати чи спростовувати письмовий зміст правочину та призначення платежу, визначене в банківських документах. Окрім цього, позивач звертає увагу, що заявлене клопотання не відповідає вимогам статті 88 ГПК України (не подано заяви свідка), а тому вважає допит свідка процесуально неможливим і недоцільним на стадії апеляційного перегляду рішення.
Щодо вимоги про скасування судового збору як інваліду війни, позивач проти цієї вимоги не заперечує та просить розглядати її в розрізі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного позивач просив апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.01.2017 між Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України (позивач) та ФОП ОСОБА_1 (відповідач) був укладений договір № 02/01-ф безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. 
Відповідно до пункту 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, асоціація зобов`язується надати підприємству, яке є учасником асоціації поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (надалі фінансову допомогу), а останнє зобов`язується по закінченню терміну даного договору повернути її асоціації у повному обсязі.
Відповідно до пункту 2.1. договору сума фінансової допомоги за цим договором становить 150 000,00 грн.
За платіжним дорученням № 31 від 16.01.2017 позивачем було надано ФОП ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу у розмірі 150 000,00 грн.
Відповідно до п. 5.1. договору термін повернення фінансової допомоги встановлено до 31.12.2017, водночас, зміст п. 1.1. договору вказує на те, що безвідсоткова фінансова допомога має бути повернута асоціації в повному обсязі по закінченню терміну даного договору. 
Згідно п. 5.2. договору фінансова допомога повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок асоціації.
Як зазначає позивач та підтверджується наданими ним доказами, ФОП ОСОБА_1 було повернуто: 07.12.2018 згідно меморіального ордеру № @2PL726531 - 5000,00 грн., 07.02.2019 згідно меморіального ордеру № @2PL800343 - 5000,00 грн., 24.12.2019 згідно меморіального ордеру № @2PL204033 - 10000,00 грн., 05.03.2021 згідно платіжного доручення № АСФ00004248 - 5000,00 грн., 09.03.2021 згідно наступних чотирьох платіжних доручень: № № АсФ00004347, АсФ00004348, АсФ00004349, АсФ00004350 - 5000,00 грн., 5000,00 грн., 5000,00 грн., 5000,00 грн., 10.03.2021 згідно платіжного доручення № АсФ00004753 - 5000,00 грн. 30.03.2021 утримано з суми гарантії допуску до системи МДП згідно Акту взаємозаліку № 2370 - 36 180,00 грн., 11.05.2021 згідно платіжного доручення № АсФ00009164 - 2 990,00 грн., 07.06.2021 згідно платіжного доручення № АсФ00011699 - 3 010,00 грн., 05.07.2021 згідно платіжного доручення № АсФ00013590 - 3 000,00 грн., 11.12.2021 згідно платіжного доручення № АсФ00023740 - 3000,00 грн., 04.01.2022 згідно платіжного доручення № АсФ00000036 - 3000,00 грн., 10.01.2022 згідно платіжного доручення № АсФ00000257 - 3000,00 грн., 11.01.2022 згідно платіжного доручення № АсФ00000324- 3000,00 грн., 21.01.2022 згідно платіжного доручення № АсФ00000859- 3000,00 грн., 08.02.2022 згідно платіжного доручення № Асф00001934 - 6000,00 грн.
Загальна сума проведених ФОП ОСОБА_1 на користь АСМАП України платежів склала 116 180,00 грн. 
З урахуванням вказаних платежів, неповернута сума поворотної фінансової допомоги складає 33 820,00 грн.
Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору надсилав відповідачу вимогу про сплату заборгованості, що виникла у зв`язку з простроченням строків виконання грошового зобов`язання на суму 33 820,00 грн. 
За даними накладної Укрпошти 0315000503682, 27.06.2025 вимога була направлена рекомендованим листом з описом вкладення. За даними сервісу відстеження Укрпошти, що обліковується у вільному доступі в мережі Інтернет, вказане поштове відправлення було вручене адресату 03.07.2025. 
Таким чином, станом на дату звернення із позовом у даній справі - строк виконання зобов`язання ФОП ОСОБА_1 є таким, що настав.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Виходячи зі змісту поданої апеляційної скарги, скаржник фактично зазначив лише одну підставу незгоди з рішення суду першої інстанції, а саме з висновком в частині помилкової кваліфікації спірних правовідносин як пов`язаних з господарською діяльністю відповідача, і саме на цій підставі визнав справу підвідомчою господарському суду. Апелянт наголошує, що висновок суду про надання фінансової допомоги "на покриття поточних потреб" підприємця не підтверджується жодним конкретним положенням договору - жодний пункт чи частина договору не містить такого формулювання чи вказівки.
Відхиляючи доводи скаржника в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правові висновки, викладені в постанові КГС ВС від 03.07.2026 у справі № 910/591/26, в якій зазначені наступні правові висновки. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі № 367/4695/20).
У цій частині, проаналізувавши положення пунктів договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спір має розглядатись господарським судом з урахуванням наступного. 
Згідно з пунктом 4 договору «Порядок використання», п. 4.1. договору викладено в наступній редакції: «Фінансова допомога використовується підприємцем для поточних нужд». 
В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що умови договору не містять посилання на використання коштів саме підприємцем, оскільки вказане спростовується п. 4.1. договору. 
Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В даному аспекті суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не заперечується редакція поданого позивачем договору, доводів про його недійсність, фіктивність апеляційна скаргу не містить, як і іншого примірника договору. А тому судом апеляційної інстанції враховується принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
А тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 33 820,00 грн - є обґрунтованими.
Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про необхідність допиту свідків з метою встановлення мети використання коштів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.
Приписами ст. 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.
Відповідно до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов`язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання або не взяв участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд не бере до уваги його показання. В ухвалі про виклик свідка суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
Відповідно до ч. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка. Враховуючи викладені вище положення процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення зазначеного вище клопотання про виклик свідка.
Щодо доводів скаржника про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
На підставі частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно з пунктами 8, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Разом з цим, відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Разом з цим, законодавцем не врегульовано питання компенсації позивачу сплаченого судового збору у разі задоволення позовних вимог та у випадку звільнення саме відповідача від сплати судового збору з підстав, визначених Законом. 
Аналогічна законодавча прогалина містилась в ст. 8 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до якої можливість звільнення від сплати судового збору було передбачено лише для позивачів (що підтверджується постановою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у cправі № 910/2147/22). 
В цій частині суд апеляційної інстанції за аналогією процесу до положень ч. 2, 3 ст. 129 ГПК України застосовує правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 906/308/20, в якій було викладено наступний правовий висновок: «Незастосування до фізичної особи положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що така особа є відповідачем, може порушити право особи на справедливий суд (стаття 6 Конвенції). Зазначене також не відповідає ряду конституційних засад та основних засад господарського процесу: принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункти 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України); рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках (пункти 2, 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України)».
Оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи, останній звільнений від сплати судового збору. А тому стягнення з відповідача 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору - є безпідставним. Таким чином, враховуючи принципи рівності (ст. 13 ГПК України), право особи на справедливий суд (стаття 6 Конвенції), суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити повернення (компенсацію) сплаченого позивачем судового збору з Державного бюджету України. 
Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції, дійшов правомірно висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак помилково стягнув судовий збір з особи, яку звільнено від сплати такого судового збору. А тому апеляційна скаргу підлягає частковому задоволенню. 
Таким чином, на підставі ст. 2, ч. 3 ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України, Конвенції, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність частково задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25, скасування рішення в частині стягнення судового збору з прийняттям нового в цій частині - про повернення (компенсацію) сплаченого позивачем судового збору з Державного бюджету України. 
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2026 у справі № 911/2676/25 - скасувати в частині стягнення судового збору, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції:
3.Повернути з Державного бюджету України на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (08133 Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, 1 А, код ЄДРПОУ 16307261) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №1013 від 20.08.2025 (а.с. 4).
4. В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Сулім