Справа № 175/13337/26
Провадження № 1-кп/175/1144/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю 
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 (дистанційно),
захисника - ОСОБА_5 (дистанційно),
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №62026050010016925 від 19.08.2026 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, на час вчинення кримінальних правопорушень - начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні “майор”, одружений, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працює доцентом кафедри стоматології післядипломної освіти Івано-Франківського Національного медичного університету, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.5 ст.27 ч.4 ст.409 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 98 від 06.04.2023, ОСОБА_4 призначено на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Так, відповідно до ст. ст. 82-84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення бригади цією службою; за підготовку підрозділів бригади відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення бригади озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.
Начальник служби бригади зобов`язаний:
знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності;
брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності;
керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок;
знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу служби і безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, проводити з ними індивідуально-виховну роботу;
проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу та підрозділами бригади зі своєї спеціальності, здійснювати заходи щодо підготовки відповідних класних спеціалістів;
вживати заходів щодо охорони державної таємниці;
знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу;
стежити за справністю озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби в підрозділах бригади і на підпорядкованому складі, організовувати їх правильну експлуатацію (використання) та забезпечувати при цьому виконання вимог безпеки;
здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильністю використання пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби;
вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів;
своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас;
організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в бригаді, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами;
брати участь у розробленні планів проведення паркового і парко-господарського днів;
оглядати озброєння, бойову та іншу техніку служби, що надходять у бригаду та відправляються з бригади;
вживати заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки і використання матеріальних засобів зі своєї служби, виявляти причини цих подій і забезпечувати їх усунення;
здійснювати контроль за виконанням вимог пожежної безпеки в підпорядкованих підрозділах і службі, а також заходи щодо охорони довкілля;
перевіряти несення бойового чергування і служби добовим нарядом згідно з графіком, затвердженим командиром бригади;
керувати роботами з обладнання навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.
Начальник служби бригади за спеціальністю має право:
давати командирам підрозділів вказівки і рекомендації з бойової підготовки особового складу та експлуатації (використання) і обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів;
проводити раптові перевірки наявності і стану озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів зі своєї спеціальності;
припиняти експлуатацію озброєння, бойової та іншої техніки у разі виявлення недоліків, які можуть призвести до аварій, поломок або виведення їх із ладу, а також у разі невиконання вимог безпеки.
Про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Крім того, згідно зі ст. 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.
Начальник медичної служби бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником для особового складу медичної служби бригади.
На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної бригади зобов`язаний:
організовувати медичне забезпечення заходів бойової та мобілізаційної підготовки у бригаді;
організовувати медичне забезпечення підрозділів бригади, які не мають у штаті медичних працівників (фахівців);
організовувати проведення медичних заходів, що сприяють підвищенню якості бойової підготовки особового складу;
організовувати підбір та розстановку медичних працівників (фахівців);
брати участь у проведенні щорічного оцінювання військовослужбовців медичних спеціальностей бригади та надавати начальникові кадрового органу пропозиції щодо зарахування кращих медичних працівників (фахівців) у резерв кандидатів для просування по службі;
брати участь у розробленні заходів щодо захисту особового складу бригади від ядерної, хімічної і біологічної зброї, а також заходів на випадок виникнення аварії на потенційно небезпечних об`єктах, розміщених у районі розташування бригади;
дотримуватися правил деонтології і лікарської етики та вимагати цього від підлеглих;
організовувати створення в бригаді системи надання екстреної медичної допомоги та стабілізації стану хворого, що проводяться терміново у разі гострого захворювання (поранення, травми, отруєння);
особисто володіти прийомами надання екстреної медичної допомоги і стабілізації стану хворого та навчати їм підлеглих;
проводити лікувально-профілактичні і покладені на медичну службу протиепідемічні заходи; вивчати умови, що забезпечують безпеку проведення навчально-бойових заходів; стежити за виконанням установлених санітарних норм розміщення, харчування, водопостачання, лазно-прального обслуговування особового складу;
організовувати санітарно-просвітницьку роботу з пропаганди гігієнічних знань, здорового способу життя, особисто проводити з військовослужбовцями заняття з особистої та колективної гігієни;
організовувати проведення диспансеризації та особисто брати участь у її проведенні;
організовувати проведення медичних оглядів та обстежень особового складу підрозділів бригади, які не мають у штаті медичних працівників (фахівців);
щотижня особисто контролювати проведення амбулаторного прийому хворих, а також проводити обхід хворих у медичній роті та медичних пунктах батальйонів, контролювати якість надання їм медичної допомоги та лікування, знати стан хворих, що лікуються в медичних пунктах, медичній роті та інших лікувально-профілактичних закладах;
організовувати постійне медичне спостереження за особами з хронічними захворюваннями, надавати командирам підрозділів бригади рекомендації щодо зміцнення їх здоров`я і контролювати їх виконання;
здійснювати медичний контроль за фізичною підготовкою особового складу бригади; разом із начальником фізичної підготовки та спорту розробляти заходи із зміцнення здоров`я та фізичного розвитку військовослужбовців;
організовувати проведення медичною службою заходів з профілактики травматизму, отруєнь, теплових (сонячних) ударів, відморожень та інших нещасних випадків;
у взаємодії із заступником командира бригади з морально-психологічного забезпечення організовувати проведення заходів з пропагування серед військовослужбовців і членів їх сімей здорового способу життя;
керувати роботою санаторно-відбіркової комісії, контролювати правильність направлення військовослужбовців на санаторно-курортне лікування;
у разі розміщення бригади у віддалених від населених пунктів районах організовувати надання медичної допомоги членам сімей військовослужбовців, працівникам Збройних Сил України;
брати участь у розробленні режиму харчування і складанні розкладок продуктів; здійснювати систематичний медичний контроль за якістю та безпекою харчування особового складу, а також якістю води, що ним вживається;
виявляти разом із командирами підрозділів та їх заступниками з морально-психологічного забезпечення, військовим психологом бригади військовослужбовців, схильних до алкоголізму, токсикоманії та вживання наркотичних засобів і психотропних речовин;
контролювати санітарний стан району розташування бригади, їдалень, жилих приміщень та господарських служб;
аналізувати стан захворюваності серед особового складу бригади, щомісяця доповідати командирові бригади і начальникові медичної служби бригади вищої ланки управління про результати аналізу з пропозиціями щодо запобігання захворюванням і поліпшення санітарного стану особового складу та об`єктів бригади, негайно - про інфекційні захворювання або випадки, які можуть позначитися на санітарно-епідемічному стані бригади, про кожен випадок госпіталізації військовослужбовців, зумовленої пораненням (травмуванням, отруєнням);
організовувати ведення обліку, зберігання і належного використання отруйних і наркотичних засобів і психотропних речовин, не рідше ніж один раз на три місяці проводити перевірку їх наявності, не допускати їх використання не за призначенням;
готувати медичні документи, необхідні для проходження військовослужбовцем медичного огляду військово-лікарською комісією, та доповідати командирові бригади про його результати;
у встановленому порядку складати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва);
організовувати виконання заходів щодо ліцензування провадження господарської діяльності з медичної практики медичних пунктів батальйонів та медичної роти бригади.
Диспозицією ст. 18 КК України передбачено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Згідно примітки 1 до ст. 425 КК України, під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Таким чином, майор ОСОБА_4 , у період з квітня 2023 року по серпень 2024 року, обіймаючи посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , та виконуючи покладені на нього посадові обов`язки був військовою службовою особою та виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 85 від 02.04.2022 старшого сержанта ОСОБА_9 було відряджено до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в подальшому накази про відрядження неодноразово продовжувались командиром військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині). 
Таким чином, старший сержант ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді фельдшера медичного пункту 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , в подальшому на посаді медичної сестри госпітального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 та будучи відкомандирована до військової частини НОМЕР_1 у період часу з квітня 2023 по квітень 2024 була у безпосередньому підпорядкуванні та розпорядженні майора ОСОБА_4 , який у вказаний період часу обіймав посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 . 
В свою чергу, будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язана неухильно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, зобов`язана віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
В подальшому Указами Президента України та відповідними законами воєнний стан неодноразово було продовжено та він діє по теперішній час.
Відповідно до частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Відповідно до п.п. 24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 № 671, Міністр оборони України підписує накази Міноборони України та дає обов`язкові до виконання державними службовцями, військовослужбовцями, іншими працівниками апарату Міноборони України доручення.
Згідно з п. 5 окремого доручення Міністра оборони України щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 (далі окреме доручення МО України від 23.06.2022) - виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Відповідно до п. 3 окремого доручення МО України від 23.06.2022, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: 
-бойовий наказ (бойове розпорядження); 
-журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 
-рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
При цьому, згідно п. 1 окремого доручення МО України від 23.06.2022, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Аналогічні за своїм змістом та вимогами є телеграми Міністра оборони України №248/1196 від 02 березня 2022 року, №248/1217 від 07 березня 2022 року, №248/1298 від 26 березня 2022 року, №248/1529 від 18 квітня 2022 року, які скеровувалися до підпорядкованих військових формувань, в тому числі Командування сил Територіальної оборони Збройних сил України для використання у службовій діяльності.
Так, майор  ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, будучи військовою службовою особою, всупереч інтересам служби, зловживаючи службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи – фельдшера медичного пункту 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , в подальшому медичній сестрі госпітального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_9 , яка була прикомандирована до медичної служби військової частини НОМЕР_1 , у вигляді виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) №168 від 28.02.2022, перебуваючи в АДРЕСА_2 , в період часу, з 01.04.2023 до 30.04.2023, з 01.06.2023 до 30.06.2023, з 01.08.2023 до 31.10.2023, з 01.01.2024 до 31.03.2024 достовірно знаючи, що його підлегла, старший сержант ОСОБА_9 , не приймає участі в бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони під час перебування в районах ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 у Лиманській міській (селищній) АДРЕСА_2 та фактично знаходиться за місцем дислокації медичної служби військової частини НОМЕР_1 , а саме в АДРЕСА_2 або взагалі за межами Донецької області, він (майор ОСОБА_4 ) вносив завідомо недостовірні відомості до офіційних документів - рапортів на подання командиру військової частини НОМЕР_1 відомостей про участь військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 в складі медичної служби військової частини НОМЕР_1 в ході виконання бойових (спеціальних) завдань, а саме: вхідний №21382 від 04.05.2023, вхідний №32132 від 03.07.2023, вхідний №43221 від 02.09.2023, вхідний №48103 від 01.10.2023, вхідний №53034 від 02.11.2023, вхідний №4567 від 01.02.2024, вхідний №9123 від 03.03.2024, вхідний №14235 від 02.04.2024, про те, що старший сержант ОСОБА_9 приймала безпосередню участь в бойових діях або забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони під час перебування в районах ведення бойових дій, внаслідок чого останній безпідставно нараховано та виплачено додаткову винагороду за період часу з 01.04.2023 до 30.04.2023, з 01.06.2023 до 30.06.2023, з 01.08.2023 до 31.10.2023, з 01.01.2024 до 31.03.2024, в сумі 800 000,00 грн., якими остання розпорядилась на власний розсуд.
На підставі умисних протиправних дій військової службової особи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 , спрямованих на отримання старшим сержантом ОСОБА_9 неправомірної вигоди, у період часу з 01.04.2023 до 30.04.2023, з 01.06.2023 до 30.06.2023, з 01.08.2023 до 31.10.2023, з 01.01.2024 до 31.03.2024, державним інтересам в особі військової частини НОМЕР_2 було спричинено тяжкі наслідки у вигляді завдання матеріальних збитків на загальну суму 800 000 грн.. 
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4  за ч. 2 ст. 364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.
Майор ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, всупереч інтересам служби, перебуваючи в АДРЕСА_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 04.05.2023, достовірно знаючи, що його підлегла, прикомандирована з військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_9 не приймає участі в бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони під час перебування в районах ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 у Лиманській міській (селищній) АДРЕСА_2 та фактично знаходиться за місцем дислокації медичної служби військової частини НОМЕР_1 , а саме в АДРЕСА_2 або взагалі за межами Донецької області, вніс завідомо недостовірні відомості до офіційних документів - рапортів про видачу довідки військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану: вхідний №21382 від 04.05.2023, вхідний №32132 від 03.07.2023, вхідний №43221 від 02.09.2023, вхідний №48103 від 01.10.2023, вхідний №53034 від 02.11.2023, вхідний №4567 від 01.02.2024, вхідний №9123 від 03.03.2024, вхідний №14235 від 02.04.2024, поданих на командира військової частини НОМЕР_1 , про те, що старший сержант ОСОБА_9 приймала безпосередню участь в бойових діях або забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони під час перебування в районах ведення бойових дій.
Враховуючи, що рапорти про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану вхідний №21382 від 04.05.2023, вхідний №32132 від 03.07.2023, вхідний №43221 від 02.09.2023, вхідний №48103 від 01.10.2023, вхідний №53034 від 02.11.2023, вхідний №4567 від 01.02.2024, вхідний №9123 від 03.03.2024, вхідний №14235 від 02.04.2024, підписані майором ОСОБА_4 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 містить зафіксовану інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, які спричинили наслідки правового характеру у вигляді нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, а також був використаний як документ-доказ у правозастосовчій діяльності, складені та видані повноважною (компетентною) особою юридичної особи, з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити, відповідно до примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом.
Далі, військова посадова особа військової частини НОМЕР_1 , шляхом підписання та нанесення відбитків печатки видала довідку про те що військовослужбовець старший сержант ОСОБА_9 , брала безпосередню участь у бойових діях або забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, яку в подальшому було направлено на військову частину НОМЕР_2 та командир вказаної військової частини видав Наказ «Про виплату додаткових винагород», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розмірі 100 0000 гривень пропорційно часу участі в таких діях військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , що відображені у поіменному списку, який додається до наказу у вигляді додатку, у якому відображено кількість днів безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони під час перебування в районах ведення бойових дій військової частини НОМЕР_2 , внаслідок чого старшому сержанту ОСОБА_9 безпідставно нараховано та виплачено додаткову винагороду.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 366 КК України, як внесення службовою особою до офіційних документів, завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 98 від 06.04.2023, ОСОБА_4 призначено на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 317 від 07.11.2023 ОСОБА_9 , призначено на посаду медична сестра госпітального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 214 від 17.07.2024 ОСОБА_9 відряджено до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 . 
Таким чином, старший сержант ОСОБА_9 перебуваючи на посаді медичної сестри госпітального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_2 та будучи відкомандирована до військової частини НОМЕР_1 була у безпосередньому підпорядкуванні та розпорядженні майора ОСОБА_4 , який у вказаний період часу обіймав посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 . 
Будучи військовослужбовцем, старший сержант ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язана неухильно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Райони ведення воєнних (бойових) дій, на яких впродовж певного часу ведуться або можуть вестися воєнні (бойові) дії, визначаються відповідними наказами Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
В подальшому Указами Президента України та відповідними законами воєнний стан неодноразово було продовжено та він діє по теперішній час.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, старший сержант ОСОБА_9 під час проходження військової служби, повинна свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Таким чином, старший сержант ОСОБА_9 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 409 КК України є військовослужбовцем та останній було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану. 
Проте, майор ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, як пособник, шляхом усунення перешкод, сприяв вчиненню військового злочину проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконувала завдання за призначенням на території Донецької області.
У період часу з 02.04.2024 по 17.04.2024 та з 07.08.2024 по 15.08.2024 ОСОБА_9 , вирішила не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та вирішила ухилитись від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману. 
Так, за сприяння начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 , який будучи пособником старшого сержанта ОСОБА_9 в ухиленні від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, та будучи її прямим начальником в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 82-84, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усунув перешкоди у вигляді не повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 , щодо ухилення від несення обов`язків військової служби старшого сержанта ОСОБА_9 та відсутності її у місці дислокації медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
У такий спосіб, старший сержант ОСОБА_9 , достеменно знаючи, що майор ОСОБА_4 усунув перешкоди у вигляді контролю з боку його керівництва, в умовах воєнного стану, у період часу з 02.04.2024 по 17.04.2024 та з 07.08.2024 по 15.08.2024, безпідставно не виконувала покладені на неї службові обов`язки щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, керуючись особистими мотивами, проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби, в складі медичної роти військової частини НОМЕР_1 , на службі фактично не знаходилась, натомість постійно перебувала за межами Донецької області, а саме у м. Суми.
В свою чергу, начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 , у період часу з 02.04.2024 по 17.04.2024 та з 07.08.2024 по 15.08.2024, перебуваючи у АДРЕСА_2 , в межах виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, будучи обізнаним про факт ухилення старшого сержанта ОСОБА_9 від будь-яких обов`язків з військової служби у вищезазначений період часу, вказаний факт від командування військової частини НОМЕР_1 приховав тим самим сприяв в усуненні перешкод старшому сержанту ОСОБА_9 в ухиленні від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, як пособництво в ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин 
20 серпня 2026 року прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , з участю захисника – адвоката ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПКУкраїни уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому діяннях. 
З врахування обставин, зазначених у даній угоді, сторони узгодили міру покарання для обвинуваченого:
-за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; 
-за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік; 
-за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,  з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
На підставі ч.1, ч.2 ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням, на строк встановлений судом, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, до початку проведення підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_4 перерахував на потреби Збройних сил України 200 000 гривень, що підтверджується квитанцією №67 від 01.09.2026. 
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.5 ст.27 ч.4 ст.409 КК України, визнав повністю та підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтвердила суду, що угода про визнання винуватості укладена сторонами добровільно, за безпосередньої участі захисника, тому просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. 
Суд, вивчивши угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.5 ст.27 ч.4 ст.409 КК України кваліфіковано правильно, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, є тяжким злочином, оскільки санкцією вказаної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. 
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, оскільки санкцією цієї норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, є тяжким злочином, оскільки ч. 4 ст. 409 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до десяти років. При цьому ч. 5 ст. 27 КК України визначає пособника як співучасника кримінального правопорушення та самостійної категорії тяжкості не встановлює.
Таким чином, обвинуваченому інкриміновано кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, з яких кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364 та ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, є тяжкими злочинами, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, є нетяжким злочином, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення та затвердження угоди судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять. 
Суд не досліджує докази у цьому провадженні, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку кримінального провадження, передбаченому положеннями Глави 35 КПК України.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, перерахування на потреби Збройних сил України 200 000 гривень, що підтверджується квитанцією №67 від 01.09.2026.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, обвинувачений одружений, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , даних про наявність у обвинуваченого інвалідності або статусу учасника бойових дій не суду не представлено, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, раніше не судимий. 
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
При призначені такого виду та розміру покарання, суд враховує пояснення обвинуваченого у суді, його вже сформовану, після притягнення до кримінальної відповідальності, думку про створення небезпечних наслідків для держави Україна. А також суд враховує поведінку ОСОБА_4 , яка свідчить про переосмислення ним власних дій та розуміння невідворотності кримінального переслідування у випадку порушення Кримінального Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких, тяжких злочинів.
Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України - укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно з ч. 2 ст. 470 КПК України у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків або нетяжкого злочину - за погодженням з першим заступником Генерального прокурора або заступником Генерального прокурора, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником.
У відповідність до ч. 2 ст. 75 КК України, у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При укладанні угоди, враховуються ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а такожбеззастережне визнання своєї винуватості, добровільне відшкодування завданого збитку, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи його вік, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України:
-за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; 
-за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік; 
-за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
Остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,  з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Переконавшись у добровільності та усвідомленості позиції сторін угоди, відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України, не встановивши передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди, суд затверджує угоду про визнання винуватості. 
Вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 значно впливають на суспільну небезпечність вчиненого нею діяння та відповідно, суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Також суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинені ним кримінальні правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків. Саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд
У цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 06.07.2026 до 02.09.2026. 
Тому, на підставі ч. 7 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання слід зарахувати строк домашнього арешту останнього в межах даного кримінального провадження, з 06.07.2026 до 02.09.2026 із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту дорівнює одному дню позбавлення волі.
На підставі положень ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Питання щодо скасування арешту майна суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 174 КПК України. 
Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України,
керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 20.08.2026 року про визнання винуватості укладену між прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника – адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.5 ст.27 ч.4 ст.409 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; 
-за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік; 
-за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,  з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
На підставі ч.1, ч.2 ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням, на строк 3 (три) роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 72 КК України додаткове покарання у виді штрафу - виконувати самостійно.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання слід строк домашнього арешту останнього в межах даного кримінального провадження з 06.07.2026 до 02.09.2026 із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_4 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили – не обирати.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 19.08.2026 в межах кримінального провадження №42025052110000025 (Справа № 932/5780/25 Провадження № 1-кс/932/3821/26) – скасувати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 10 вересня 2026 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя                         ОСОБА_1