Справа № 525/1458/25
провадження 2/527/628/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Свістєльнік Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу № 525/1458/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», який подано представником позивача – Варшавським Костянтином Антоновичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИВ:
30 грудня 2025 року представник позивача звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений договір про споживчий кредит №3491282, згідно умовами якого відповідач отримав 3000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у сумі визначеній кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем неналежним чином виконано свої зобов`язання та не було сплачено кредитні кошти проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. 
Вказував, що 26.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Профіт» укладено договір факторингу №26102023, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3491282 від 26.02.2023 року.
Надалі ТОВ «ФК «Профіт» відступило право вимоги за кредитним договором №3491282 від 26.02.2023 року новому кредитору ТОВ «ФК «Сіті Колект» відповідно до договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року.
Зазначив, що сума заборгованості відповідача становить 16360,00 грн. з яких: тіло кредиту – 3000,00 грн., нараховані відсотки – 13360,00 грн., пеня/штрафні санкції – 0,00 грн.
На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Колект» заборгованість за кредитним договором №3491282 від 26.02.2023 року в сумі 16360,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн, понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», який подано представником позивача – Варшавським Костянтином Антоновичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2026 року відкрито провадження у справі.
11 березня 2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Вказувала, що у 2022 році вона проживала в м. Кременчук Полтавської області і співмешкала з ОСОБА_2 .. Протягом спільного проживання зазначена особа шляхом зловживання довірою отримала фактичний доступ до: мобільного телефону відповідача та SIM-картки/номера телефону НОМЕР_1 ; застосунку/інтернет-банкінгу Приват24; паролів/коду доступу/даних автентифікації; платіжної картки/рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк». У грудні 2022 року спільне проживання було припинено, однак після цього ОСОБА_2 періодично навідувався до відповідача під приводом «наведення ладу з боргами та повернення коштів», отримував у користування телефон відповідача та іноді платіжну картку, здійснював у банківських сервісах дії, зміст яких для відповідача був не зрозумілий (останній пояснював, що це нібито погашення боргу/операції для повернення коштів). Лише після отримання судових матеріалів у 2024-2026 роках відповідачу стало відомо, що на її ім`я без її поінформованого волевиявлення було оформлено кілька онлайн-кредитів у різних фінансових установах, зокрема кредит від 26.02.2023 року на суму 3000 грн.. Відповідач не усвідомлювала в момент подій 26.02.2023, що здійснюються саме дії з оформлення кредиту на її ім`я, а тому заперечує факт укладення договору №3491282 особисто та заперечує надання свідомої згоди/акцепту на отримання даного кредиту. 
Вказувала, що сам по собі факт застосування OTP/електронного підпису не вирішує питання, хто саме здійснював акцепт та мав фактичний контроль над телефоном/банкінгом у відповідний момент та сам по собі факт надсилання OTP/використання номера телефону не доводить, що саме відповідач здійснювала дії з оформлення кредиту та усвідомлено приймала умови. Поінформованого волевиявлення саме на укладення цього кредиту вона не надавала; дії в інформаційній системі могли бути виконані третьою особою, яка мала доступ до телефону і банкінгу.
Посилання позивача на те, що здійснення відповідачем часткових платежів, зокрема платежу 10 грн від 10.04.2023, є «конклюдентними діями», які підтверджують прийняття умов кредитного договору та визнання боргу, є передчасним і необґрунтованим з огляду на фактичні обставини справи. Тому просить суд не надавати платежу 10 грн значення безумовного підтвердження боргу та витребувати і дослідити докази, які дозволяють встановити джерело та спосіб здійснення платежу (канал: Приват24/ термінал/платіжний сервіс; реквізити платника; ідентифікатори транзакції RRN/ARN; IP-лог/пристрій, якщо застосовно). Лише після встановлення фактичного платника та способу платежу можливо робити висновки про наявність або відсутність «конклюдентних дій» саме відповідача.
Окрім того, наявний у справі витяг з реєстру боржників не замінює собою повного реєстру і не дає суду можливості перевірити цілісність додатка. Також позивач не довів належне повідомлення боржника про заміну кредитора. Вказувала на недоведеність правонаступництва належними та достатніми доказами.
Посилалась на те, що якщо суд дійде висновку про наявність договірного зобов`язання, необхідно перевірити умови договору на предмет їх відповідності засадам справедливості, добросовісності та розумності; чи не є окремі умови договору несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Вказувала, що беручи до уваги типовий характер спору про стягнення заборгованості за мікрокредитом, обмежений обсяг процесуальних дій та співвідношення заявлених витрат до ціни позову та характеру справи відповідач просить суд застосувати критерії співмірності та зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають розподілу, до розумного та справедливого розміру або відмовити у стягненні в частині, що не підтверджена належними доказами та/або є неспівмірною.
Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі як необґрунтованих та недоведених. 
У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та просить розгляд справи провести у його відсутності.
У судове засідання відповідач  ОСОБА_1 не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та у задоволенні позову прохала відмовити.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 26 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №3491282. 
Відповідно до п.1.2. вказаного Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 3 000,00 гривень. 
Згідно п. 1.3. строк кредиту 364 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Відповідно до 1.4. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується на таких умовах.
Відповідно до 2.1. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки).
Із копії договору про споживчий кредит №3491282, вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_3 - 26.02.2023 о 15:14:00.
Факт отримання коштів позичальником підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №1551-2802 від 28.02.2024, відповідно до якої вказано, що відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.02.2023 15:15:04 на суму 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 205946326, призначення платежу: Зарахування 3000 грн на карту НОМЕР_2 .
До суду надійшли витребувані докази, а саме інформація ТОВ «Лінеура Україна» за №27.04/3491282 від 27.04.2026 року про підтвердження процедури укладення електронного договору ОСОБА_1 . 
Відповідно до виписки за договором б/н за період 01.02.2023-01.04.2023, ОСОБА_1 на картку НОМЕР_4 зараховано переказ у сумі 3000 грн. 
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання за договором про споживчий кредит №3491282 та надало відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн..
Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається деталізація платежів, згідно якої відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №3491282 від 26.02.2023 р. Останній платіж відповідач здійснив 10.04.2023 року в сумі 10 грн.
26.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК «ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК «ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті Колект» відповідно до договору факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників вказаних у Реєстрах Боржників. 
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Сіті Колект» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3491282 в сумі 16360,00 грн. з яких: тіло кредиту – 3000,00 грн., нараховані відсотки – 13360,00 грн., пеня/штрафні санкції – 0,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 Цивільного кодексу України).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших.
Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву вказувала, що інша особа (колишній співмешканець) використовуючи її персональні дані здійснив оформлення споживчих кредитів на її ім`я, однак на підтвердження вказаних обставин доказів не надала. Долучені відповідачем талон-повідомлення єдиного обліку №2128 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також витяг з ЄРДР не підтверджують факт вчинення будь-якою особою кримінального правопорушення, а лише підтверджують реєстрацію кримінального провадження. Відповідачем не надано доказів того, що в межах вказаного кримінального провадження її колишньому співмешканцю вручена підозра та наявний вирок суду. 
Також суд звертає увагу, що згідно долучених доказів відповідач звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення 07 березня 2026 року (після звернення із вказаним позовом до суду), тоді як спірний договір був укладений у лютому 2023 року, тобто з моменту укладення договору і до моменту звернення до правоохоронних органів минуло три роки. 
Окрім того, не заслуговує на увагу, посилання відповідача про те, що договір між відповідачем та первісним кредитором не було укладено, оскільки ТОВ «Лінеура Україна» виконано свої зобов`язання у частині надання кредитних коштів позичальнику.
Також суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що володільцем персональних даних, які було подано для вчинення електронного правочину, а також платіжної карти на яку було здійснено перерахунок коштів є ОСОБА_1 ..
Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 26.02.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит №3491282, який підписаний одноразовим ідентифікатором і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання.
У даному договорі сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Приписами ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 517 ЦК України, визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України. за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача за вказаним в позовній заяві договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідач грошові кошти за кредитним договором не повернула.
Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було.
Окрім того, судом встановлено, що проценти відповідачу було нараховано у розмірі та в межах строку кредитування встановлених у договорі. 
Також, з огляду на узгоджені положення спірного договору, а також беручи до уваги матеріали справи, суд вважає необґрунтованим довід відповідача про те, що розмір боргу є несправедливим.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» за договором про споживчий кредит №3491282 у розмірі 16360,00 грн. з яких: тіло кредиту – 3000,00 грн., нараховані відсотки – 13360,00 грн., пеня/штрафні санкції – 0,00 грн.. 
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №3491282 у розмірі 16360,00 грн. з яких: тіло кредиту – 3000,00 грн., нараховані відсотки – 13360,00 грн., пеня/штрафні санкції – 0,00 грн.. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
У ЦПК України визначено види судових витрат.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
 
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги №25 від 17.10.2025 року, додаток №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №25 від 17.10.2025 року, заявка та витяг з акту про надання правової допомоги №1156 від 26.11.2025 року з описом наданих послуг.
 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
У наданому відзиві на позовну заяву відповідач прохала суд зменшити витрати на правову допомогу.
Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховую чи клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, приходить до висновку, що витрати ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн..
Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИ В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», який подано представником позивача – Варшавським Костянтином Антоновичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: 02154, місто Київ, проспект Соборності, будинок 30-А, приміщення 321) заборгованість за кредитним договором №3491282 від 26.02.2023 р., в розмірі 16 360,00 грн. (шістнадцять тисяч триста шістдесят гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: 02154, місто Київ, проспект Соборності, будинок 30-А, приміщення 321) судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: 02154, місто Київ, проспект Соборності, будинок 30-А, приміщення 321) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» (місцезнаходження: 02154, місто Київ, проспект Соборності, будинок 30-А, приміщення 321, код ЄДРПОУ: 43950742).
Представник позивача: Варшавський Костянтин Антонович (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_5 ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік