ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року  Справа № 918/175/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Романюк Ю.Г. ,  суддя Саврій В.А. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" на рішення Господарського суду Рівненської області від 13 квітня 2026 року у справі № 918/175/26 (суддя Романюк Р.В.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех"
про стягнення коштів
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13.04.2026 у справі №918/175/26 позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" про стягнення коштів, задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 23 169,60 грн пені, 12 600,00 грн штрафу та 2 662,40 грн витрат по сплаті судового збору.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати частково та постановити нове, яким зменшити пеню до 11 584,80 грн та штрафу до 6 300,00 грн за порушення поставки товару за договором. В іншій частині судового рішення - залишити без змін.
Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.04.2026 у справі № 918/175/26 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, докази чого надати суду.
28.05.2026 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.04.2026 у справі № 918/175/26. Встановлено позивачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, з урахуванням положень статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Зупинено дію рішення Господарського суду Рівненської області від 13.04.2026 року у справі № 918/175/26.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд апеляційної скарги підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" (Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Покупець) укладено Договір № 76ПС/25/365 про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених договором, передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах, визначених договором.
Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Договору, товар поставляється за кодом ДК 021:2015: 39710000-2 "Електричні побутові прилади", а його асортимент, номенклатура та кількість визначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна вартість товару становить 957 600,00 грн, у тому числі ПДВ у сумі 159 600,00 грн.
Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що місцем поставки товару є: Київська область, м. Вишгород, вул. Генерала Кульчицького, 1, базис поставки - DDP відповідно до правил "Інкотермс-2020", при цьому витрати на доставку, упаковку та маркування товару включаються до ціни товару, а строк його поставки встановлено до 30.08.2025.
Відповідно до п.п. 3.2.1 п. 3.2 Договору, разом із товаром постачальник зобов`язаний передати покупцю товаросупровідні документи, а саме видаткову накладну на товар у двох автентичних примірниках (по одному для кожної зі сторін).
Згідно з п. 5.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.
Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 Договору передбачено, що за порушення встановлених договором строків виконання зобов`язань постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка ціни товарів, щодо яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від вказаної ціни.
Відповідно до п.п. 5.2.2 п. 5.2 Договору, за порушення встановлених договором умов щодо якості (комплектності) товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 20 відсотків ціни неякісного (некомплектного) товару.
Строк виконання зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій визначається письмовою вимогою покупця, а постачальник зобов`язаний сплатити штрафні санкції шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок покупця, зазначений у відповідній письмовій вимозі.
Пунктами 6.1 - 6.4 Договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), зокрема епідемій, повені, пожежі, землетрусу, а також війни і військових дій, масових заворушень, страйків, блокади, введення карантинних обмежень тощо, за умови, що такі обставини безпосередньо вплинули на виконання умов договору. У такому випадку строк виконання зобов`язань за договором продовжується на строк дії зазначених обставин.
Сторона, яка не має можливості виконувати свої зобов`язання за договором унаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про виникнення таких обставин не пізніше трьох робочих днів з моменту їх настання. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є відповідні документи, видані Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами. Виникнення форс-мажорних обставин є підставою для продовження строку дії договору та/або строку виконання зобов`язань щодо поставки товару відповідно до п.п. 7.3.4 п. 7.3 Договору.
Пунктом 7.1 Договору передбачено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в межах строку дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", зі змінами та доповненнями, а в частині виконання гарантійних зобов`язань та зобов`язань з оплати - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Водночас строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні, але не довше ніж до 26.12.2025.
Підпунктом 7.3.4 пункту 7.3 Договору сторони погодили, що зміни до нього вносяться шляхом укладення додаткової угоди у письмовій формі, крім випадків, визначених договором та законодавством. При цьому істотні умови Договору не можуть змінюватися після його укладення до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, за винятком випадків продовження строку його дії та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт чи надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, зокрема обставин непереборної сили або затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної договором про закупівлю.
Положеннями пункту 9.6 Договору визначено, що документи (повідомлення, вимоги), які стосуються неналежного виконання сторонами зобов`язань за договором, його розірвання, сплати штрафних санкцій, припинення строку дії договору, зміни реквізитів сторін, настання форс-мажорних обставин, а також інші аналогічні повідомлення чи звернення вважаються належним чином наданими іншій стороні, якщо вони були передані особисто представнику сторони або направлені засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення.
Специфікацією (додаток № 1 до Договору про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони № 76ПС/25/365 від 02.07.2025) сторони погодили номенклатуру (асортимент), кількість та вартість товару, що підлягає поставці на виконання умов Договору, а саме: холодильна шафа COOLTECH GN1410TN у кількості 2 шт на суму 180 000,00 грн та морозильна скриня ESSIN BD650 у кількості 24 шт на суму 777 600,00 грн. Загальна вартість товару становить 957 600,00 грн, у тому числі ПДВ у сумі 159 600,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що Договір про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони № 76ПС/25/365 від 02.07.2025 та Специфікація до нього підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені відбитками печаток останніх.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони № 76ПС/25/365 від 02.07.2025 відповідачем здійснено поставку товару з порушенням погодженого пунктом 3.1 Договору строку поставки до 30.08.2025, що підтверджується видатковою накладною № 122 від 23.09.2025 на суму 777 600,00 грн та видатковою накладною № 143 від 10.10.2025 на суму 180 000,00 грн.
Листом-вимогою № 2 (№ 10/27/9/1-6181-2025 від 17.09.2025) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" про нарахування пені у сумі 17 236,80 грн за порушення строків поставки товару за Договором про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони № 76ПС/25/365 від 02.07.2025 та запропонувала сплатити її до 26.09.2025 включно.
У подальшому претензією № 2 (№ 10/27/9/1-7335-2025 від 15.10.2025) позивач послався на допущене відповідачем прострочення виконання договірних зобов`язань та нарахування неустойки у загальному розмірі 37 684,80 грн, яку просив сплатити до 23.10.2025 включно.
Проте зазначені вимога та претензія залишилися без належного реагування з боку відповідача, а нараховані штрафні санкції сплачені не були.
Звертаючись до суду з позовом, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилалася на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" порушено встановлений Договором про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони №76ПС/25/365 від 02.07.2025 строк поставки товару, оскільки морозильні скрині ESSIN BD650 у кількості 24 шт на суму 777 600,00 грн були поставлені лише 23.09.2025, а холодильні шафи COOLTECH GN1410TN у кількості 2 шт на суму 180 000,00 грн - 10.10.2025, тоді як відповідно до п. 3.1 Договору товар підлягав поставці до 30.08.2025.
Посилаючись на положення п.п. 5.2.1 п. 5.2 Договору, якими передбачено відповідальність постачальника за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафу, позивач просив стягнути з відповідача 25 084,80 грн пені та 12 600,00 грн штрафу, всього 37 684,80 грн неустойки.
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 76ПС/25/365 про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони від 02.07.2025 є договором поставки товару, згідно з умовами якого позивач зобов`язувався прийняти та оплатити товар, а відповідач - поставити та передати у власність позивача холодильні шафи та морозильні скрині у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходив із того, що відповідно до відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не передбачено договором або законом, а зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк (термін), а зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, що неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням такої події.
За змістом статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому особа вважається невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, а обов`язок доведення відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, а договором або законом можуть бути встановлені й інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення його виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який вона нараховується, якщо договором не встановлено менший розмір пені.
Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 Договору сторони погодили, що за порушення встановлених договором строків виконання зобов`язань постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості товарів, щодо яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а у разі прострочення понад тридцять днів - додатково штраф у розмірі 7% від вартості таких товарів.
Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому не вважаються випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, а також відсутність у боржника необхідних коштів.
Пунктом 3.1 Договору сторони визначили строк поставки товару - 30.08.2025.
Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Оскільки 30.08.2025 припадає на суботу, останнім днем виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару є 01.09.2025, тобто перший після вихідного робочий день, а перебіг прострочення розпочинається з 02.09.2025, що було правильно враховано судом першої інстанції при визначенні періоду нарахування штрафних санкцій.
Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування позивачем штрафних санкцій, починаючи з 31.08.2025, здійснено без урахування приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України.
Матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем встановлених Договором № 76ПС/25/365 про закупівлю товарів для потреб безпеки та оборони від 02.07.2025 строків поставки товару, що відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 Договору є підставою для застосування до нього передбачених договором штрафних санкцій.
Оскільки прострочення поставки частини товару перевищило тридцять днів, наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 12 600,00 грн, що становить 7 % вартості відповідного товару.
Водночас, з огляду на помилкове визначення позивачем початку перебігу прострочення виконання зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення пені та визначив її розмір у сумі 23 169,60 грн, з яких 16 329,60 грн нараховано за період з 02.09.2025 по 22.09.2025 за видатковою накладною № 122 від 23.09.2025 та 6 840,00 грн - за період з 02.09.2025 по 09.10.2025 за видатковою накладною № 143 від 10.10.2025.
Крім того, відповідачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 50 %, яке обґрунтоване повним виконанням договірних зобов`язань, незначним характером допущеного прострочення та відсутністю негативних наслідків для позивача.
Водночас наведені відповідачем обставини місцевий господарський суд не визнав такими, що можуть бути підставою для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та відмовив у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та штрафу.
Оцінюючи правильність наведеного висновку місцевого господарського суду, колегія суддів виходить із такого.
Частиною 3 статті 551 ЦК України, визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При застосуванні положень ч.3 ст.551 ЦК України суд має враховувати, що поняття "значного перевищення" розміру неустойки над розміром збитків є оціночним та підлягає встановленню з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Водночас зазначена норма спрямована на забезпечення балансу інтересів сторін зобов`язання, запобігання безпідставному збагаченню кредитора за рахунок боржника та усунення його заінтересованості у порушенні боржником прийнятих на себе зобов`язань.
Таким чином, вирішення питання про зменшення розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду, який, за відсутності законодавчо визначеного переліку виняткових обставин, оцінює подані сторонами докази та встановлені обставини справи у їх сукупності і в кожному конкретному випадку визначає наявність або відсутність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, а також у постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24 та від 11.02.2025 у справі №902/1131/23. 
При вирішенні питання про зменшення неустойки господарський суд має оцінити, чи є конкретний випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін, що заслуговують на увагу, ступінь виконання боржником зобов`язання, причини його неналежного виконання, тривалість прострочення, наслідки порушення зобов`язання, співмірність розміру заявленої до стягнення неустойки таким наслідкам, а також поведінку боржника, зокрема вжиття ним заходів, спрямованих на належне виконання зобов`язання та усунення наслідків допущеного порушення.
Подібний підхід до застосування ч.3 ст.551 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 10.06.2025 у справі №925/585/24, від 17.04.2025 у справі № 910/7827/23 та від 26.02.2025 у справі № 911/168/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виснувала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер, а заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери особи, яка зазнала порушення свого права. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат, заподіяних правопорушенням, вчиненим іншою особою, чому, насамперед, слугує інститут відшкодування збитків. Разом з тим, з метою забезпечення ефективного захисту інтересів потерпілої сторони законодавцем запроваджено й інші механізми компенсації майнових втрат, які дозволяють здійснити таке відшкодування у спрощеному порядку без необхідності доведення фактичного розміру збитків.
Одним із таких механізмів є неустойка, правове регулювання якої передбачене статтями 549-552 ЦК України. При цьому передбачене ч.3 ст.551 ЦК України право суду на зменшення розміру неустойки покликане запобігти трансформації останньої із способу забезпечення виконання зобов`язання та міри цивільно-правової відповідальності у санкцію карального характеру. Зазначений механізм спрямований на забезпечення справедливого балансу інтересів сторін зобов`язання, недопущення безпідставного збагачення кредитора за рахунок боржника та усунення його заінтересованості у порушенні боржником прийнятих на себе зобов`язань.
Наведений підхід корелює з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 09.03.2023 у справі № 902/317/22, відповідно до якої положення ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України є універсальними у правозастосуванні та надають суду право зменшувати розмір штрафних санкцій з урахуванням не лише принципу свободи договору, а й принципів справедливості, добросовісності та розумності.
При цьому застосування ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України залежить від встановлених у кожній конкретній справі обставин, визначених за результатами правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру пені та штрафу, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є відповідний випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін, що заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, тривалість прострочення, наслідки порушення зобов`язання, співмірність розміру заявленої до стягнення неустойки таким наслідкам, поведінку боржника, зокрема вжиття ним заходів, спрямованих на належне виконання зобов`язання та усунення наслідків допущеного порушення, а також майновий стан сторін.
За відсутності у законодавстві вичерпного переліку обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення неустойки, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та встановлені обставини справи у їх сукупності, у кожному конкретному випадку визначає наявність або відсутність підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18 та від 29.09.2020 у справі № 909/1240/19 (909/1076/19).
Поряд із засадою цивільного законодавства щодо свободи договору, закріпленою у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, законодавець визначає також засади справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), які є фундаментальними засадами цивільного права та покликані забезпечити належне і справедливе регулювання цивільних правовідносин, запобігти зловживанню учасниками таких відносин належними їм правами та гарантувати відповідність як умов правочинів, так і їх реалізації загальновизнаним нормам цивільного обороту та вимогам закону.
Саме з урахуванням зазначених принципів суди мають вирішувати питання про можливість зменшення розміру неустойки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається саме на особу, яка заявляє відповідне клопотання, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 23 постанови від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.
Водночас, вирішуючи питання про зменшення неустойки, суд повинен враховувати, що одним із призначень штрафних санкцій є стимулювання боржника до належного виконання договірних зобов`язань. Надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як міри цивільно-правової відповідальності, може бути розцінене як спосіб уникнення відповідальності за порушення зобов`язання та призвести до порушення балансу інтересів сторін, що корелює з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21.
Застосовуючи наведені підходи до спірних правовідносин, колегія суддів враховує, що факт порушення відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами та останнім фактично не заперечується.
Звертаючись із клопотанням про зменшення розміру пені та штрафу, відповідач обмежився посиланнями на незначність прострочення поставки товару та відсутність негативних наслідків для позивача, однак не навів переконливих доводів та не надав доказів існування виняткових обставин, які могли б бути враховані судом при вирішенні питання про застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, як і не підтвердив належними доказами наявність об`єктивних причин неналежного виконання зобов`язання чи скрутного майнового становища.
Матеріали справи також не містять доказів належного повідомлення позивача про виникнення обставин, які перешкоджали своєчасному виконанню зобов`язання, а також документального підтвердження таких обставин у порядку, визначеному умовами Договору.
З огляду на викладене та враховуючи компенсаторний характер цивільно-правової відповідальності, необхідність дотримання справедливого балансу інтересів сторін та те, що надмірне зменшення неустойки фактично нівелює її стимулюючу й забезпечувальну функції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання цього випадку винятковим та застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, у зв`язку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 50 %.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зазначених висновків не спростовують та не містять посилань на обставини чи докази, які не були предметом дослідження місцевого господарського суду або могли б вплинути на правильність вирішення спору.
З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду обставин справи та наведених вище правових висновків Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не містять обставин, які б спростовували його висновки чи могли бути підставою для його зміни або скасування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування. 
Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нексора Тех" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 13 квітня 2026 року у справі №918/175/26 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуюча суддя Коломис В.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г. 

Суддя   Саврій В.А.